ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року	Львів	Справа № 300/5304/24 пров. № А/857/24959/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО ЗЕМ» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Івано-Франківську суддею Могилою А. Б.) у справі № 300/5304/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО ЗЕМ» до Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження,

                                                      В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРО ЗЕМ» (далі також – ТОВ «ПРО ЗЕМ», позивач) звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із позовом та просило визнати протиправним та скасувати розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі також відповідач) від 11.03.2024 № 114 в частині рішення про розроблення технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель, які перебувають в постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та розпорядником яких є Івано-Франківська обласна державна адміністрація: “орієнтовною площею 2392 га, які розташовані за межами населених пунктів Косівського району (Косівське лісництво філії «Кутське лісове господарство»); орієнтовною площею 4408 га, які розташовані за межами населених пунктів Косівського району (Космацьке лісництво філії «Кутське лісове господарство»)”.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ПРО ЗЕМ» у наведеній частині вважає це розпорядження протиправним у зв`язку з тим, що розпорядженням Івано-Франківської обласної державної адміністрації «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» від 05.04.1996 № 238 Кутському ДЛГ надано в постійне користування землі лісового фонду на території Косівського району площею 23 003 га (у зазначену площу, в тому числі, входять землі Косівського та Космацького лісництв). Зазначеним державним підприємством в цьому ж році (1996 р.) було виготовлено Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які є документами, що підтверджують право постійного користування на землі лісогосподарського призначення. Тобто, право постійного користування на землі Косівського та Космацького лісництв виникло у Кутського ДЛГ до 2004 року. Згідно із п. 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право користування на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, або генерального плану населеного пункту, або детального плану території.
Розроблення такого виду документації із землеустрою як технічна документації із землеустрою щодо інвентаризації земель для вищезгаданої мети було дозволено законом в період з 16.01.2020 до 24.07.2021. Однак, починаючи з 24.07.2021 розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель з метою внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовані земельні ділянки, право користування на які виникло до 2004 року, не передбачено (не дозволено) законом.
Враховуючи зазначене, прийняття цього розпорядження, зокрема про розроблення технічної документації щодо інвентаризації земель на землі державної власності лісогосподарського призначення Косівського та Космацького лісництв, що перебувають в постійному користуванні ДП «Ліси України» (у порядку правонаступництва від ДП «Кутський лісгосп» (Кутське ДЛГ наказом Кутського державного лісгоспу від 14.06.2006 № 78 перейменовано в Державне підприємство «Кутське лісове господарство»), право постійного користування на які виникло до 2004 року з метою внесення відомостей про такі сформовані земельні ділянки до Державного земельного кадастру, шляхом розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, на даний час неможливе згідно із законом.
Метою прийняття Івано-Франківською обласною державною адміністрацією розпорядження від 11.03.2024 № 114 є саме внесення до Державного земельного кадастру відомостей про ті самі земельні ділянки, щодо яких у ТОВ «ПРО ЗЕМ» на час прийняття вказаного розпорядження вже виник обов`язок за чинними договорами від 22.06.2022 № 110- 06/2022/50 та № 111-06/2022/51 щодо їх внесення до Державного земельного кадастру. Згідно з цими договорами розробником вже частково надані послуги, тож розпорядження прямо порушує права та законні інтереси ТОВ «ПРО ЗЕМ». 

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ТОВ «ПРО ЗЕМ», яке вважає, що рішення суду першої інстанції не враховує всіх обставин справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й в позовній заяві.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи. 
Вказує на те, що оскаржуваним Розпорядженням не порушено законні інтереси позивача щодо розроблення документації із землеустрою, підставою виникнення яких є договірні відносини між замовником («Кутським лісовим господарством») і розробником (ТОВ «ПРО ЗЕМ»), оскільки у договорах від 22.06.2022 за № 110- 06/2022/50 та № 111-06/2022/51, які були додані до позовної заяви, не визначено положень, що при прийнятті Розпорядження такий договір не підлягає виконанню, а спір щодо укладених між ТОВ «ПРО ЗЕМ» і «Кутським лісовим господарством» договорів та можливість (необхідність) їх виконання вирішується в господарському судочинстві. 
Водночас, звертає увагу суду, що договори від 22.06.2022 за № 110-06/2022/50 та №111-06/2022/51, про належне виконання яких наголошує позивач, відповідно до рішень Господарського суду Івано-Франківської області від 24.10.2024 у справах за №№ 909/395/24, 909/396/24 є розірваними (зазначені рішення оприлюднено на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, витяги рішень із даного сайту додано до вказаного відзиву). На переконання позивача, у нього є безстрокове право, яке не обмежується 2024 роком на внесення даних про земельні ділянки до Державного земельного кадастру. Проте, у рішеннях суду зазначено, що ТОВ «ПРО ЗЕМ» безпідставно не розпочало та впродовж майже двох років не виконувало взятих на себе зобов`язань на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що позбавило ДСГП «Ліси України» в найкоротший термін мінімізувати ризик вибуття земельних ділянок із його постійного користування. Судом констатовано, що ТОВ «ПРО ЗЕМ» не доведено перед судом виконання обумовлених робіт (в т. ч. не надано акт приймання-передачі, складення якого передбачено пунктом 3.1 договору) у погоджений сторонами строк (до 22.12.2022), як і не наведено вагомих перешкод для здійснення взятих на себе зобов`язань (в цей строк) визначених договором. 
Отже, вимоги стосовно скасування Розпорядження в частині не породжують правових наслідків для позивача, як і рішення суду не матиме наслідків для позивача, оскільки існуючі у ТОВ «ПРО ЗЕМ» із Кутським лісовим господарством договірні відносини не були виконані незалежно від існування такого Розпорядження та не будуть виконані у разі його скасування. Водночас, наявність рішень Господарського суду Івано-Франківської області про розірвання договорів із ТОВ «ПРО ЗЕМ» на підставі їх невиконання у погоджений сторонами строк – до 22.12.2022 також підтверджує необґрунтованість позиції позивача стосовно наявності у нього обов`язку щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру про ті самі земельні ділянки, які визначені у Розпорядженні. 
Також, позивач помилково вважає, що Розпорядження надалі створює для ТОВ «ПРО ЗЕМ» конкретні правові наслідки – передбачає розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель із внесенням відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру на земельні ділянки Косівського та Космацького лісництв. У Розпорядженні не визначено, що ТОВ «ПРО ЗЕМ» виступатиме розробником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Згодом відповідач подав клопотання про долучення доказів, у якому вказав, що в ході здійсненні моніторингу щодо набрання вищевказаними судовими рішеннями законної сили з`ясовано, що такі рішення відповідно до прийнятих Західним апеляційним господарський судом постанов від 04.03.2025 у справах за №№ 909/395/24, 909/396/24 набрали законної сили. Суди апеляційної інстанції за результатами розгляду справ залишили без змін два рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.10.2024 та виснували, що строком надання послуг за договорами від 22.06.2022 за № 110-06/2022/50 та №111-06/2022/51, які укладені між Кутським лісовим господарством» і ТОВ «ПРО ЗЕМ» є 22.06.2022 - 22.12.2022. 
Вищезазначені постанови Західного апеляційного господарського суду вкотре підтверджують доводи відповідача про відсутність порушення прав та інтересів позивача прийняттям Івано-Франківською обласною державною (військовою) адміністрацією розпорядження "Про проведення державної інвентаризації земель" від 11.03.2024 за № 114 та враховуючи норми частини 4 статті 78 КАС України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Водночас такі докази не могли бути поданими відповідачем до відзиву, оскільки постанови Західного апеляційного господарського суду було винесено 04.03.2025, а загальний доступ до них надано 13.03.2025 і 18.03.2025.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між ДП «Кутський лісгосп» та ТОВ «ПРО ЗЕМ» 22.06.2022 укладено: 
- договір № 110-06/2022/50, відповідно до п.1.1 якого ТОВ «ПРО ЗЕМ», як виконавець робіт, взяло на себе зобов`язання надати послуги з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 2392 га (землі Косівського лісництва), що розташовані на території Косівського району Івано-Франківської області та які відповідно до розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» від 05.04.1996 № 238 були передані ДП «Кутський лісгосп» в постійне користування, а також вжити заходів щодо здійснення державної реєстрації земельних ділянок Косівського лісництва в Державному земельному кадастрі;
- договір № 111-06/2022/51, відповідно до п. 1.1 якого ТОВ «ПРО ЗЕМ», як виконавець робіт, взяло на себе зобов`язання надати послуги з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 4408 га (землі Космацького лісництва), що розташовані на території Косівського району Івано-Франківської області та які відповідно до розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» від 05.04.1996 № 238 були передані ДП «Кутський лісгосп» в постійне користування, а також вжити заходів щодо здійснення державної реєстрації земельних ділянок Космацького лісництва в Державному земельному кадастрі (а.с.30-41).
ДП «Кутський лісгосп» 22.06.2022 винесено наказ «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на землі Косівського лісництва ДП «Кутський лісгосп»» № 20-а/2 та «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на землі Космацького лісництва ДП «Кутський лісгосп»» №20-а/5 (а.с.42-43), а також затверджено ТОВ «ПРО ЗЕМ» завдання на складання технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості на землі Косівського і Космацького лісництв (а.с.44-45).
В свою чергу, ТОВ «ПРО ЗЕМ» здійснено підготовчі, обстежувальні, картографічні, проектні та інші роботи в складі замовлених послуг, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг № 1, що передані ТОВ «ПРО ЗЕМ» ДП «Ліси України» в особі філії «Кутське лісове господарство» супровідними листами від 11.06.2024 № 420-06/2024 та № 421-06/2024 (а. с. 46 - 106).

11.03.2024 Івано-Франківською обласною державною (військовою) адміністрацією прийнято розпорядження № 114 «Про проведення державної інвентаризації земель», яким вирішено розробити технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, зокрема, орієнтовною площею 2392 га (Косівське лісництво філії «Кутське лісове господарство») та орієнтовною площею 4408 га (Космацьке лісництво філії «Кутське лісове господарство»), які розташовані за межами населених пунктів Косівського району, перебувають в постійному користуванні ДП «Ліси України» та розпорядником яких є Івано-Франківська обласна державна (військова) адміністрація. Як зазначено в цьому розпорядженні, таке прийняте з метою інформаційного наповнення Державного земельного кадастру (а.с.27-28).
З матеріалів справи видно, що розпорядженням Івано-Франківської обласної державної адміністрації «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» від 05.04.1996 № 238 Кутському ДЛГ надано в постійне користування землі лісового фонду на території Косівського району площею 23 003 га  (а.с.107-111). 
Як зазначає в позовній заяві позивач, у зазначену площу, в тому числі, входять землі Косівського та Космацького лісництв. Державним підприємством в цьому ж році (1996 р.) було виготовлено Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України «Про припинення державного підприємства «Кутське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» від 04.11.2022 № 959 передбачено припинення ДП «Кутський лісгосп» шляхом реорганізації через приєднання до ДП «Ліси України» та визначено ДП «Ліси України» правонаступником прав та обов`язків ДП «Кутський лісгосп», що припиняється (а.с.121-125). 
Відповідно до п. 3.1 Положення про філію «Кутське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затвердженого наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 28.12.2022 № 142, від імені ДП «Ліси України» діє філія «Кутське лісове господарство», яка не має статусу юридичної особи. До ДП «Ліси України» в порядку правонаступництва від ДП «Кутський лісгосп» перейшло і право постійного користування на земельні ділянки, в тому числі Косівського та Космацького лісництв (а. с. 126-145).
Позивач вважає, що вказане розпорядження прямо порушує його права та законні інтереси, оскільки саме на зазначені землі (об`єкти землеустрою) державної власності лісогосподарського призначення Косівського та Космацького лісництв орієнтовною площею 2392 га та 4408 га відповідно ТОВ «ПРО ЗЕМ» вже є розробником технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості відповідно до чинних договорів від 22.06.2022 № 110- 06/2022/50 та № 111-06/2022/51, укладених ТОВ «ПРО ЗЕМ» з ДП «Кутський лісгосп» (правонаступник – ДП «Ліси України»). І метою розроблення цих документацій із землеустрою є так само інформаційне наповнення Державного земельного кадастру, а саме внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовані земельні ділянки Косівського та Космацького лісництв.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави вважати, що спірним розпорядженням відповідача порушено права та інтереси позивача.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV (далі - Закон № 858-ІV) до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері землеустрою належать: а) забезпечення реалізації державної політики у галузі використання та охорони земель; б) участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних (республіканських) програм щодо використання та охорони земель; в) координація діяльності державних органів земельних ресурсів; г) координація здійснення землеустрою і державного контролю за використанням та охороною земель; ґ) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; д) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.
Стаття 35 Закону № 858-ІV визначає, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому  законом    порядку.

Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 476 «Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» затверджено порядок проведення інвентаризації земель (далі - Порядок КМУ № 476), який визначає вимоги щодо проведення інвентаризації земель, в тому числі державної інвентаризації земель та земельних ділянок, під час здійснення землеустрою та складання за її результатами технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель, в тому числі державної інвентаризації земель та земельних ділянок (далі - технічна документація).
Відповідно до пункту 3 Порядку КМУ № 476 державна інвентаризація земель та земельних ділянок - інвентаризація земель, яка проводиться з метою формування земельних ділянок усіх форм власності, визначення їх угідь та у разі потреби віднесення таких земельних ділянок до певних категорій для інформаційного наповнення Державного земельного кадастру.
Об`єктами інвентаризації земель є територія України, територія адміністративно-територіальних одиниць або їх частин, масив земель сільськогосподарського призначення, окремі земельні ділянки, в тому числі ті, на яких розміщені меліоративні мережі або їх складова частина (складові частини) (пункт 5 Порядку КМУ № 476).
Відповідно до пункту 7 Порядку КМУ №476 вихідними даними для проведення інвентаризації земель, державної інвентаризації земель та земельних ділянок є:
матеріали з Державного фонду документації із землеустрою;
відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній (цифровій) формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; електронних документів, що містять відомості про результати робіт із землеустрою;
містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку;
планово-картографічні матеріали, в тому числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до  Угоди про позику  (Проект “Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру”) між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку  від 17 жовтня 2003 р., ратифікованої Законом України від 15 червня 2004 р. № 1776-IV, крім проведення державної інвентаризації земель та земельних ділянок;
відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
копії документів, які посвідчують речові права на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку;
наказ Держгеокадастру або територіального органу Держгеокадастру (у разі проведення державної інвентаризації земель та земельних ділянок);
графічні матеріали відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених  статтею 122  Земельного кодексу України, на яких зазначено місце проведення робіт з державної інвентаризації земель, орієнтовну площу та кадастровий номер суміжної земельної ділянки (у разі проведення державної інвентаризації земель та земельних ділянок);
відомості про меліоративну мережу або її складову частину (складові частини), надані замовником документації із землеустрою та/або Держрибагентством.

За результатами проведення інвентаризації земель, державної інвентаризації земель та земельних ділянок виконавцями розробляється технічна документація відповідно до статті 57 Закону України «Про землеустрій» та електронний документ відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (пункт 26 Порядку КМУ № 476).

Частиною 5 статті 186 Земельного кодексу України визначено           порядок погодження і затвердження технічної документації із землеустрою.
Так, відповідно до пункту 3 частини 5 статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у частині положень, що передбачають внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2004 року, але відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, погоджується з власниками таких земельних ділянок, а якщо такі земельні ділянки перебувають у користуванні фізичних, юридичних осіб - також із землекористувачами.
Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок державної або комунальної власності - Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно доводів апелянта, він вважає, що у разі реалізації розпорядження від 11.03.2024 за № 114 не матиме змоги виконати свій обов`язок щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки орієнтовною площею 2392 га (Косівське лісництво філії «Кутське лісове господарство») та 4408 га (Космацьке лісництво філії «Кутське лісове господарство»), який виник внаслідок укладених договорів від 22.06.2022 за №110-06/2022/50 та № 111-06/2022/51. 

Щодо цього суд зазначає, що на підставі частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом пункту 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України  визначено, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, прав, свобод або інтересів позивача.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.
Обов`язковою умовою визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів з боку відповідача. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої  статті 55 Конституції України, в Рішенні від 12.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга  статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених  Конституцією  і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України. При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.
Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною.
У деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів. У рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття “охоронюваний законом інтерес” треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.
При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулося порушення її прав.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитися у належності особи, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо бездіяльність суб`єкта владних повноважень є протиправною, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Відсутність порушеного права встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Правова позиція щодо обов`язкової умови надання правового захисту судом, як то наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, висловлена Верховним Судом України у постанові від 18.05.2022 у справі № 826/14230/16.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що спірне розпорядження не створює правових наслідків для позивача, носить лише інформаційний характер та містить виключно позицію органу державної влади стосовно необхідності розроблення технічних документацій із           землеустрою           щодо інвентаризації земель, які перебувають у постійному користуванні ДСГП «Ліси України».
Важливим є також те, що, інвентаризація не є правовстановлюючим юридичним фактом, не змінює обсягу прав та обов`язків землекористувачів, не має безпосередніх наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення майнових чи особистих немайнових відносин. 

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відсутність порушення прав та інтересів позивача прийняттям Івано-Франківською обласною державною (військовою) адміністрацією розпорядження «Про проведення державної інвентаризації земель» від 11.03.2024 за № 114 підтверджується постановами Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 у справах за №№ 909/395/24, 909/396/24, в яких висновувано, що строком надання послуг за договорами від 22.06.2022 за № 110-06/2022/50 та № 111-06/2022/51, які укладені між Кутським лісовим господарством» і ТОВ «ПРО ЗЕМ» є 22.06.2022 - 22.12.2022, тобто  розпорядження жодним чином не порушує права та законні інтереси ТОВ «ПРО ЗЕМ», оскільки не впливає на виконання договірних відносин між ТОВ «ПРО ЗЕМ» і ДП «Кутське лісове господарство». 

Поняття “охоронюваний законом інтерес” у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям “право” має один і той же зміст.
Як уже зазначалося, завдання адміністративного судочинства полягає в захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.
Наведені вище положення не дозволяють оспорювати рішення або обставини абстрактно, лише тому, що позивач вважає начебто певні положення таких рішень можуть впливати на його правове становище.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у цій справі відсутні підстави вважати, що спірним розпорядженням відповідача порушено права та інтереси позивача.

Суд у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Загалом доводи апелянта спростовані зазначеними вище аргументами; решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО ЗЕМ» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року у справі № 300/5304/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин