ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/930/24  Номер провадження 22-ц/814/530/25	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М., 
секретар судового засідання Грицак А.Я. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2024 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини домоволодіння, що є у спільній частковій власності, в окремий об`єкт нерухомого майна; треті особи без самостійних вимог: виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради, ОСОБА_4 . 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, після уточнення позовних вимог остаточно просив:
виділити ОСОБА_1 у приватну власність 27/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати її окремим об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: коридор 2-1 пл. 3,7 кв.м., передпокій 2-2 площею 6,5 кв. м., кухня 2-3 площею 17,4 кв.м., кімната 2-4 площею 19,5 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., огорожу №1;
припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позову вказував, що йому на праві спільної часткової власності належить 27/100 частин житлового будинку з частиною надвірних побудов за адресою: АДРЕСА_1 . 
Іншими співвласниками будинку є ОСОБА_2 (47/100 ідеальних часток) та ОСОБА_3 (26/100 ідеальних часток).
Частка ОСОБА_4 , яка також була співвласником будинку, виділена в окремий об`єкт нерухомого майна рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.08.2019 у справі №552/1509/19.
Фактично з 1989 року кожен із співвласників має відокремлені домогосподарства відповідно до своєї частки у будинку, але юридично згідно правовстановлюючих документів нерухоме майно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
У такому правовому статусі позивач ОСОБА_1 як власник своєї частки (27/100) нерухомого майна не має можливості самостійно приватизувати земельну ділянку для обслуговування будинку, не може здійснити реконструкцію або будівництво без згоди іншого співвласника.
Такі обмеження не дають йому можливості в повній мірі реалізувати своє право приватної власності в сукупності всіх його компонентів: право володіння, користування та розпорядження майном.
З метою окремого споживання житлово-комунальних послуг, оформлення окремих особових рахунків споживача у нього виникла необхідність у виділі його частки в окремий об`єкт нерухомого майна.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2024 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини домоволодіння, що є у спільній частковій власності, в окремий об`єкт нерухомого майна.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 ,  посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про незалучення позивачем всіх необхідних учасників справи, так як обов`язком суду є встановити та зазначити у рішенні, яку конкретно особу не було зазначено у позові в якості співвідповідача і яка особа є належним відповідачем у справі.
Вказує, що місцевий суд в порушення норм процесуального права належним чином не дослідив всіх доказів у справі, не вчинив жодних дій для перевірки належності відповідачки ОСОБА_3 у справі та дійшов необґрунтованого висновку про те, що позов пред`явлено не до всіх співвідповідачів, а відповідач ОСОБА_3 є неналежним співвідповідачем у справі. 
Зазнає, що суд безпідставно відхилив висновок експерта ОСОБА_5 № 27 від 19.04.2024 за результатами проведеної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, зазначивши, що позивачем не доведено технічну можливість виділення його частки у спільному домоволодінні в окремий об`єкт нерухомого майна, що відповідав би його частці, оскільки невключення експертом некапітальних споруд у склад об`єкту виділу ОСОБА_1 обумовлено (арк.9 висновку) волевиявленням самого ОСОБА_1 , як зазначено експертом у висновку, що не впливає на частки інших співвласників та жодним чином не порушує прав інших співвласників.
Суд першої інстанції мав можливість відповідно до норми ч. 5 ст. 102 ЦПК України з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку, однак цього не зробив. 
Постанова Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 285/1265/18 (провадження № 61-44858св18), застосована судом першої інстанції, є нерелевантною, оскільки фактичні обставини у справах відрізняються.

Правом подачі відзиву учасники справи не скористались.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції – скасувати.
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
З матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок А-1, загальною площею 135,8 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м., сарай Г, погріб г, сарай Д, сарай д2, сарай д, погріб д1, сарай Е, вбиральня Ж, гараж З, сарай К, сарай И, погріб и, сарай Н, вбиральня З, вбиральня П, огорожа № 1.
Відповідно до рішення Київського районного суду м.Полтави від 27 червня 2012 року у справі №2-354/11, яке набрало чинності 10 липня 2012 року, визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 ,   згідно висновку № 221-10 судової будівельно-технічної експертизи від 01.02.2011 року (а.с.34). а саме:
виділено ОСОБА_6 в користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 499 м2, яка позначена на плані земельної ділянки синім кольором;
виділено ОСОБА_7 в користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 969 м2 , яка позначена на плані земельної ділянки сірим кольором;
виділено ОСОБА_8 в користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 541 м2, яка позначена на плані земельної ділянки зеленим кольором; 
у спільному користуванні співвласників залишено земельну ділянку площею 356 м2, яка позначена на плані земельної ділянки жовтим кольором.
Вказаним рішенням встановлено, що  ОСОБА_9   є власником  житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2006, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В. (а.с.34)
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 07 квітня 2014 року, яке набрало чинності 18 квітня 2014 року, у справі №552/861/14-ц визначено розмір частки у праві спільної часткової власності спадкодавця ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у житловому будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 -  47/100 частини. Визнано за ОСОБА_2  в порядку спадкування після  ОСОБА_7  право власності на 47/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 ,  який в цілому складається із   житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 135, 8 кв.м., сараю літ. «Г», погребу літ. «г», сараю літ. «Д», сараю літ. «д2», сараю літ. «д», погребу літ. «д1», сараю літ. «Е», вбиральні літ. «Ж», гаража літ. «З», сараю літ. «К», сараю літ. «И», погребу літ. «и», сараю літ. «Н», вбиральні літ. «Р», вбиральні літ. «П», огорожі № 1.
Також вказаним рішенням встановлено, що на  жилий будинок за адресою:  АДРЕСА_1 ,  право власності було зареєстровано за  ОСОБА_6  на 3/10  частини,  за  ОСОБА_10   – на 1/5 частини, за ОСОБА_7  – на 1/4 частину.  Встановлено, що один із співвласників спірного домоволодіння виділився в окремий об`єкт  нерухомого майна, частки співвласників, які залишились власниками  цього домоволодіння змінились, однак  колишні співвласники не змінювали розмір часток  у праві спільної часткової власності на житловий будинок.
Крім того, встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_10 є її онук ОСОБА_8 ( а.с.140-141)
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.08.2019 у справі №552/1509/19, за  ОСОБА_11  визнано право власності на 27/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 , що складається з коридору 2-1 площею 3,7 кв.м., передпокою 2-2 площею 6,5 кв.м., кухні 2-3 площею 17,4 кв.м., кімнати 2-4 площею 19,5 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м., а також сараю «д», вбиральні «П», 1/3 частини огорожі №1, що становить за новим розрахунком 27/100 часток та належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , і становило раніше 3/10 часток від всього домогосподарства, що розташоване на земельній ділянці, яка була виділена померлій в користування рішенням Київського районного суду м.Полтави від 27 червня 2012 року, площею 499 кв.м. (а.с. 113-114)
Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 липня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , ОСОБА_1 на праві власності належить 27/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Оканенко Т.Є., та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.10.2019 (а.с.24-25). 
Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 373621015 від 10.04.2024, житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 (1/3 частка) і ОСОБА_12 (2/3 частки) на підставі свідоцтв про право на спадщину, за законом № 3020 та 3021, виданих 09.11.2022 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В. (а.с.95)
Висновком експерта №27 за результатами судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, виконаним судовим експертом Федоровим Д.Ф., установлено, що частина житлового будинку літ. А-1 з частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , яка входить у частку 27/100 і належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , є планувально ізольованою частиною, яка має окремий вхід зі сторони внутрішньо квартального проїзду до вул. Дослідної, частина житлового будинку літ. А-1 (додаток №2) має необхідну сукупність житлових та допоміжних приміщень, котрі відповідають будівельно-технічним вимогам для окремого проживання.(а.с.84-94).
За результатами дослідження зроблено висновок, що виділити у самостійний об`єкт нерухомого майна 27/100 частин домоволодіння з частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , технічно можливо. При цьому площа закріпленої за цією частиною земельної ділянки складає 190 кв. м. відповідно до креслення додатку №3 (позначено зеленим).
За вимогами будівельно-технічних норм можливо виділити ОСОБА_1 як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна, частину житлового будинку літ. А-1 загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., у складі приміщень: коридор 2-1 пл. 3,7 кв.м., передпокій 2-2 площею 6,5 кв. м., кухня 2-3 площею 17,4 кв.м., кімната 2-4 площею 19,5 кв.м.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі доказами не підтверджується чи є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та на підставі яких правовстановлюючих документів ОСОБА_3 або ОСОБА_8 чи інша особа. Таким чином, у справі не підтверджено те, що позов пред`явлено до всіх співвласників будинку, які мають відповідати за позовом., тобто що ОСОБА_3 є співвласником, а відповідно і належним співвідповідачем у справі.
Висновок експерта №27 за результатами судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи не містить будь-якої інформації про те, яку реально частку від спільного нерухомого майна складають приміщення та споруди, чи відповідають вони реально 27/100 часткам нерухомого майна.
Крім того, встановлене експертом у висновку суперечить даним договору купівлі-продажу, укладеного 28 липня 2023 року ОСОБА_1  з ОСОБА_11 , згідно якого по заяві власника до покупця переходять: коридор 2-1 пл. 3,7 кв.м., передпокій 2-2 площею 6,5 кв. м., кухня 2-3 площею 17,4 кв.м., кімната 2-4 площею 19,5 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., сарай – д (у висновку експерта даний об`єкт не вказано як такий, що виділяється позивачу на його 27/100 часток), вбиральня – П (у висновку експерта даний об`єкт не вказано як такий, що виділяється позивачу на його 27/100 часток), 1/3 частка огорожі №1 (у висновку вказано, що позивачу виділяється не 1/3 частка огорожі №1, а огорожа №1, тобто в цілому).
Зазначений висновок також не містить інформації про те, яку реально частку нерухомого майна складають зазначені приміщення, чи відповідають вони реально 73/00 часткам нерухомого майна.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує:
(а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися
як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна (див. постанову Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18)).
Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Відповідно до частин першої-другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Отже, при поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.
При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.
Указане вчиняється незалежно від пред`явлення ним позову з подальшим розподілом судових витрат.
У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється».
Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 61-17672св18).
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (див. постанову Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13).
Питання визначення усіх належних відповідачів по справі.
Відповідачами по справі позивач визначив ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . 
Зі змісту рішень судів, що набрали законної сили та копії яких надані у справу, прослідковується, що окрім позивача ОСОБА_1 іншими співвласниками будинку є ОСОБА_2 , якій належить 47/100 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 (рішення Київського районного суду м.Полтави від 07 квітня 2014 року), і ОСОБА_3 , якій належить 26/100 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 (рішення Київського районного суду м.Полтави від 07 квітня 2014 року, лист приватного нотаріуса Дьомкіної Г.С. від 24 березня 2025 року з додатком – інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру).
Наявні у справі докази не дають підстав ставити під сумнів факт існування трьох співвласників будинку з ідеальними частками.
Отже, висновок суду першої інстанції у цій частині грунтується на припущенні. 
Стосовно висновку експерта №27 від 19 квітня 2024 року (а.с.84-94).
Експерт, дослідивши документи і провівши візуальне обстеження будинку, зробив висновок про технічну можливість виділення в окремий об?єкт ОСОБА_1 певних приміщень і споруд відповідно до розміру його частки (27/100), при цьому експертом зазначено, що інша частина будинку у складі певних приміщень може існувати як окремий самостійний об?єкт нерухомого майна. 
Допитаний апеляційним судом експерт ОСОБА_5 підтвердив свої висновки і зазначив, запропоновані до виділу ОСОБА_1 приміщення відповідають розміру його частки, решта частина будинку, що залишається у власності відповідачів, відповідає технічним вимогам окремого самостійного об?єкта. 
Стосовно розбіжностей між об?єктами, що зазначені у висновку і договорі купівлі-продажу від 28 липня 2023 року, зокрема 1/3 частина огорожі №1 (згідно договору) і огорожа у цілому (висновок експерта) надані пояснення, що огорожа №1 не є капітальною спорудою, передання її у власність ОСОБА_1 не змінює розміру часток інших співвласників, при цьому за бажанням самого ж ОСОБА_1 експерт не включив у склад його частки дві інші некапітальні споруди - вбиральня «П» і сарай «д» (знаходиться на землі спільного користування).
За змістом ст.367 ЦК України визначальним чинником у питанні поділу (виділу) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є воля самих співвласників.
З матеріалів справи убачається, що відповідачі по справі – співвласники будинку АДРЕСА_1 , не заперечують проти позову і проти запропонованого варіанту виділу частки ОСОБА_1 .
Належним і допустимим доказом – висновком експерта, підтверджена технічна можливість виділу частки ОСОБА_1 , тому апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд   
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини домоволодіння, що є у спільній частковій власності, в окремий об`єкт нерухомого майна задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 у приватну власність 27/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати її окремим об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: коридор 2-1 пл. 3,7 кв.м., передпокій 2-2 площею 6,5 кв. м., кухня 2-3 площею 17,4 кв.м., кімната 2-4 площею 19,5 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., огорожа №1.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24 березня 2025 року.

     Головуючий суддя                                                      О.А.Лобов  

     Судді                                                                            А.І.Дорош 

В.М.Триголов