ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5011/25 Справа № 186/1525/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року                                 м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачеської Т.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання: Гвоздєва М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №186/1525/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» Трифонової Дар`ї Ігорівни, яка діє за довіреністю, на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Демиденка С.М., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. В обґрунтування якого посилався на те, що він працював на посаді машиніста гірничих виїмкових машин ВАТ «Павлоградвугілля» правонаступником якого на даний час є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 08 листопада 2007 року він перебуваючи на роботі, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, забитої рани голови.
За результатами проведеного комплексного розслідування, було прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. Що підтверджується актом №31 форми Н-1 від 11 листопада 2007 року, актом форми Н-5 та трудовою книжкою.
Внаслідок вищезазначеного нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом ОСОБА_1 , вперше - 26 червня 2008 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 40% та встановлено третю групу інвалідності безстроково, визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується довідкою МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії ДНА-02 № 024994, виданою на ім`я ОСОБА_1 . В довідці МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №616990 зазначено, що ОСОБА_1  показана праця без підземних робіт, без висоти, рухаючихся механізмів, вогню, нічних змін.
У зв`язку з вказаним нещасним випадком, починаючи з 38-річного віку назавжди порушено звичний спосіб життя ОСОБА_1 , тривалий час він вимушений проходити курси медичного лікування. Не зважаючи на час, що минув з моменту травмування, наслідки травми переслідують його та завдають йому фізичні страждання і по нині, так як повна реабілітація здоров`я є неможливою. Вказане не може не завдавати йому істотного дискомфорту та страждань, що негативно відображається на його повсякденному житті та на житті його родини.
       Зазначає, що втрата професійної працездатності в молодому працездатному віці, призвела до обмеження можливості реалізовувати ОСОБА_1  свої наміри в професійній сфері, травма стала причиною зниження життєвої активності, призвела до зміни звичного способу життя.
Крім того, ОСОБА_1  обмежений у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту травмування.
Вказує, що наслідки травмування призводять до перенесення ним больових відчуттів, до необхідності проходження систематичних лікарських спостережень та придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії.
За наслідками виробничої черепно-мозкової травми ОСОБА_1  досі відчуває головний біль, запаморочення, зниження уваги, поганий сон, нестабільність тиску. Вказані вимушені негативні зміни призводять до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які позивач мав до моменту отриманого трудового каліцтва та втрати професійної працездатності.
Отже, вбачається беззаперечне порушення немайнового права позивача на працю, зміст якого полягає у можливості кожної особи заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає, більше того втрата професійної працездатності свідчить про фізіологічні негативні зміни в стані здоров`я позивача, що вказує на порушення належного позивачу права на охорону здоров`я.
Вважає, що перелічені негативні явища в його житті переконливо доводять факт завдання йому немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого трудового каліцтва та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача, а тому зі сторони відповідача, ОСОБА_1  має бути відшкодована моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 302 800 гривень та просить стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 80 000 гривень, без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. В задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подав апеляційну скаргу, в якій вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм чинного законодавства України, постановленим без врахування всіх фактичних обставин справи. Судом невірно застосовано норми процесуального і матеріального права, не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору та надана невірна оцінка доказам по справі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції при вирішенні спору не взято до уваги, що за результатами нещасного випадку, який стався з  ОСОБА_1 , і внаслідок чого було проведено розслідування нещасного випадку, був складений Акт форми Н1, відповідно до якого, була встановлена вина  ОСОБА_1 , про що зазначено у Акті розслідування нещасного випадку на виробництві за формою Н-1 від 11 листопада 2007 року, а саме: «п.7 Причини нещасного випадку: Основна: Порушення МГВМ інструкцій з охорони праці по професії, що зведені до того, що він пішов від пульту управління комбайном в зону руху комбайна».
Зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано відповідно до яких доказів визначено, що відповідач не виконав вимоги статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 року №155, не з`ясовано чи звертався позивач до органів здійснюючих контроль із забезпечення працівників належними умовами праці  щодо фіксації неналежних умов праці та чи були з боку позивача відмови від виконання трудових обов`язків у зв`язку з незабезпеченням належних умов праці, як це визначено ст.153 КЗпП України, не з`ясовано якими доказами підтверджується факт наявності: нормальних життєвих зв`язків до встановлення ступеню втрати працездатності та їх втрати позивачем після встановлення втрати професійної працездатності та не з`ясовано, які додаткові зусилля для організації свого життя докладає позивач та якими доказами це підтверджується, а також за якими саме хворобами. Тому вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а недоведені обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції визнав встановленими при прийнятті рішення у справі без належного дотримання матеріального та процесуального права.
У зв`язку з чим просив суд рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди що підлягає стягненню на користь позивача в зв`язку з ушкодженням здоров`я до 40 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Позивач та його представник своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити. 
Позивач та його представник в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Направили на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
       
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 1990 року.
25 червня 2008 року був звільнений з займаної посади на підставі ч.2 ст.40 КЗпПУ у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.
08 листопада 2007 року, під час виконання позивачем трудових обов`язків, о 04 год 40 хв. з ним стався нещасний випадок в наслідок якого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, забитої рани голови. За результатами проведеного розслідування нещасного випадку складено Акти за формою Н-1 та Н-5 від 11 листопада 2007 року, згідно яких комісія дійшла висновку що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом.
Відповідно до довідки Павлоградської МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії ДНА-02 №024994 від 26 червня 2008 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, безстроково та визначено 40% втрати професійної працездатності, також визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні.
Відповідно до довідки Павлоградської МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №616990 від 26 червня 2008 року ОСОБА_1 , встановлена третя група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва. Визначено умови праці без підземних робіт, висоти, рухаючих механізмів, вогню та нічних змін.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок на виробництві, який мав місце 08 листопада 2007 року, є психотравмуючою обставиноюдля позивача, йому завдано моральну шкоду внаслідок нещасного випадку на виробництві, фізичного болю, лікування отриманих наслідків та тривалої реабілітації.
Через трудове каліцтво позивач змушений докладати додаткові зусилля для утримання себе та своєї родини, одержання повноцінного та своєчасного лікування. Втрата працездатності призвела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. Він продовжує відчувати дискомфорт, потребує лікування.
Встановивши факт спричинення позивачу відповідачем моральної шкоди, суд першої інстанції, враховуючи ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягненні на його користь моральної шкоди у сумі 80000 грн.
Стягуючи вказану суму без утримання податків та інших обов`язкових платежів, суд виходив з того, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, не включаються до оподатковуваного доходу платника податку, та відповідно, не підлягають оподаткуванню.
Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями ст.ст.153, 237-1 КЗпП України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно з ч.ч.1, 5 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Частинами 1, 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (ст. 237-1 КЗпП України).
       У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Положеннями ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Згідно з п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Судом встановлено, що підчас роботи на підприємстві відповідача, позивач отримав трудове каліцтво, у зв`язку з чим був звільнений за станом здоров`я та встановленням йому другої групи інвалідності.
Зазначені обставини ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в цілому не заперечуються. Останнє просить рішення суду змінити в частині розміру стягнутої на користь позивача моральної шкоди.

Колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції правильно виснував, що надані позивачем письмові докази є належними, допустимими та достатніми для задоволення позовних вимог.
Висновок суду підтверджується актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №31 від 11 листопада 2007 року.
Пунктом 7 вказаного Акту зазначено причини нещасного випадку: порушення  ОСОБА_1 МГВМ інструкцій з охорони праці по професії, що зведені до того, що він пішов від пульту управління комбайном в зону руху комбайна та незадовільний технічний стан секції гідрокріплення, що заключається у відсутності несучої здатності та наявності деформуючої ресори підтримуючої лопатки.
Пунктом 10 визначено осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці, а саме: ОСОБА_1 (порушив ст.14 ЗУ «Про охорону праці», п.2.13.3, 2.13.13 «Інструкції з охорони праці… для машиніста гірничих виїмкових машин».
Відповідно до довідки Павлоградської МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії ДНА-02 № 024994 від 26.06.2008 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, безстроково та визначено 40% втрати професійної працездатності, також визначено необхідність в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні.
Відповідно до довідки Павлоградської МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №616990 від 26.06.2008 року ОСОБА_1 , встановлена третя група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва. Визначено умови праці без підземних робіт, висоти, рухаючихся механізмів, вогню та нічних змін.
Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.
Таким чином, колегія суддів виходить з доведеності факту завдання позивачу, зокрема, втрат немайнового характеру та обов`язку ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» відшкодувати ці втрати.
       Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримувати медичну допомогу, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги на фоні больових відчуттів, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Враховуючи наведене, а також те, що трудове каліцтво ОСОБА_1 отримано під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем працездатності та завдало йому моральних страждань, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення в цій частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги в частині зменшення розміру відшкодування моральної шкоди відсутні.
Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, об`єктивно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши обставини отримання ОСОБА_1 тяжкої виробничої травми під час виконання ним робіт згідно з отриманим нарядом на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», а також наслідки, спричинені нещасним випадком на виробництві дійшов мотивованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 80 000 грн.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
       Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі 197/42/20.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав належну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2024 року немає.
Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.
       
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - залишити без задоволення.
Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Агєєв

Судді: Т.В. Космачевська

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 07.05.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв