ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 травня 2025 року
м. Київ
справа № 752/15696/21
провадження № 51-323 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
захисника                                                                           ОСОБА_6 ,
засудженого (у режимі відеоконференції)               ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від  12  серпня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024  року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100010003390 від 10 червня 2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.  Балашівка Березнянського району Рівненської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України(далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки. 
Вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів.
За встановлених судом фактичних обставин, які детально викладені у вироку, 09  червня 2020 року о 21:24 ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo» модель «Lanos», н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Промислова у м. Києві, яка мала двосторонній рух по одній смузі для руху в кожному напрямку, зі сторони Столичного шосе у напрямку річки Дніпро, де з необережності порушив вимоги пп. «б» п. 1.5, п. 2.3, п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України (далі - «ПДР»), а саме: перед початком маневру об`їзду вибоїни, яка знаходилася попереду у смузі, по якій він рухався, та під час подальшого руху по смузі зустрічного напрямку, ОСОБА_7 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху та продовжив рух по ній, не надавши перевагу у русі водію мотоцикла «Honda CBR 600», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який у цей час рухався у зустрічному йому напрямку руху зі сторони річки Дніпро в  напрямку Столичного шосе, зі швидкістю 90….98,23 км/год, порушуючи вимоги п.  12.4 ПДР. Такі порушення ПДР, допущені водієм ОСОБА_7 , змусили водія мотоциклу «Honda» ОСОБА_8 , позаду якого знаходився пасажир ОСОБА_9 , різко зменшити швидкість керованого ним транспортного засобу, що призвело до падіння мотоциклу, який у некерованому стані проїхав по дорожньому покриттю та після чого відбулося зіткнення з передньою частиною автомобіля «Daewoo».
В результаті вказаної дорожньо-транспортної події водію мотоцикла ОСОБА_8 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о  13:10 настала його смерть. 
Також в результаті дорожньо-транспортної події пасажиру мотоцикла ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Київський апеляційний суд ухвалою від 28 листопада 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого просить судові рішення змінити, застосувати положення ст. 75 КК України і звільнити засудженого від відбування покарання.
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що суди в недостатній мірі врахували ступінь тяжкості кримінального правопорушення, необережну форму вини, визнання винуватості ОСОБА_7 , наявність у нього щирого каяття, міцних соціальних зв`язків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, порушення ПДР безпосередньо потерпілим, а також дані про засудженого, зокрема те, що є особою з інвалідністю та пенсійного віку, стан його здоров`я, наявність двох синів, які проходять службу в ЗСУ, один з яких був поранений та має нагороди. Звертає увагу, що ОСОБА_7 раніше не судимий і з моменту вчинення злочину нових кримінальних правопорушень не скоював і до адміністративної відповідальності не притягався. Крім того, зауважує, що засуджений намагався добровільно відшкодувати шкоду потерпілій, проте остання повернула надані ним кошти. Крім цього, зазначає, що ОСОБА_7 сплатив судові витрати по справі та наразі готовий відшкодувати потерпілій матеріальні та моральні збитки, у зв`язку із чим просить не позбавляти останнього волі.
Заперечень на касаційну скаргу сторони захисту від інших учасників кримінального провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Сторона захисту свою касаційну скаргу підтримала, просила застосувати до засудженого положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Звертала увагу Суду на те, що ОСОБА_7 сприяв розкриттю злочину, у 2024 році переніс інсульт, має двох синів, які служать у ЗСУ (один з яких отримав поранення під час захисту Батьківщини і має нагороди Президента, а інший приймає участь у здійсненні спецоперації).
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи  іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація дій засудженого в касаційному порядку не оспорюються.
Доводи касаційної скарги захисника є фактично аналогічними доводам, які засуджений наводив в апеляційній скарзі та зводяться до застосування ст. 75 КК України стосовно нього.
Так, приписами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 65 КК Українивстановлено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Вирішення питання про визначення міри покарання та звільнення від його відбування належить до дискреційних повноважень суду (судового розсуду), який і  повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Згідно зі ст. 75 КК Україниякщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з  випробуванням.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.
Призначаючи основне покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, данні про особу, згідно з якими він офіційно непрацевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, суд урахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, а також є особою, яка має інвалідність ІІІ групи. Водночас цей суд у своєму рішенні зазначив, що матеріали, які характеризують його особу, або доводять його соціальні зв`язки, зокрема сімейний стан та місце проживання, відсутні. 
Крім цього, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття, а також урахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його спроби здійснити перерахування грошових коштів потерпілій та обставини, за яких було вчинено злочин.
У той же час місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов переконання про відсутність обставин для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з  випробуванням. Цей суд зазначив, що наявність обставини, що пом`якшує покарання, незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 , похилий вік, спроби відшкодувати завдану шкоду враховані при визначені строку покарання, яке відповідає нижчій межі покарання, визначеної у санкції ч. 2 ст.  286 КК України.
Обґрунтовуючи рішення в цій частині, суд апеляційної інстанції також зауважив, що дані, на які посилається захисник, як на підстави для застосування до ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням, були в повній мірі враховані судом при призначенні покарання. Також суд апеляційний суд слушно зазначив, що засудженим не наведено обґрунтування необхідності звільнення від відбування покарання, яке б указувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, зважаючи на обставини, за яких було вчинено злочин, його характер та наслідки, що настали. На переконання колегії суддів похилий вік обвинуваченого, дані про його незадовільний стан здоров`я у цій справі не мають вирішального значення, з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_7 діяння у сфері безпеки руху, а також непоправні наслідки у виді позбавлення життя людини.
За результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції, погоджуючись з  вироком місцевого суду, дійшов висновку, що призначене судом основне і  додаткове покарання, в повній мірі відповідає тяжкості та обставинам вчиненого правопорушення, сукупності даним про особу обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та перевиховання і домірне скоєному.
Разом із тим Верховний Суд проаналізував матеріали кримінального провадження та, зважаючи на процесуальну поведінку засудженого протягом досудового розслідування та судового розгляду, дійшов переконання, що у цьому конкретному випадку обставиною, що пом`якшує покарання, також є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Призначаючи засудженому покарання суди не звернули увагу на те, що ОСОБА_7 з 02 березня 2021 року працює в ПрАТ «ТК «Барвінок», має позитивну характеристику з місця роботи та місця проживання і має міцні соціальні зв`язки (т.  1, а. п. 28, 98-102, т. 2, а. п. 125). Також суди хоч і послалися, проте достатньо не врахували незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 , наявність інвалідності, похилий вік та спроби відшкодувати завдану шкоду.
Крім того, без достатньої уваги судів при призначенні покарання ОСОБА_7 залишилася протиправна поведінка потерпілого, який перевищив допустиму швидкість (90…98 км/год), в результаті чого допущені ним порушення п. 12.4 також є причиною ДТП. До того ж експертом було зроблено висновок, що безпосередньо перед ДТП водій ОСОБА_8 за умови руху мотоцикла зі швидкістю 50 км/год мав би технічну можливість уникнути цієї ДТП шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху. 
 
Крім цього, колегія суддів враховує і те, що матеріалами справи підтверджується наявність у ОСОБА_10 сина, який перебуває на військовій службі, має травми, отримані під час захисту Батьківщини, та який нагороджений відзнакою Президента України.
За положеннями ч. 1 ст. 69 КК України(у редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в  санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в  санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Ураховуючи всі зазначені обставини в їх сукупності, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, тяжкість вчиненого засудженим кримінального правопорушення, дані про його особу, а також з метою якнайшвидшого виконання судового рішення в частині відшкодування матеріальної (91695,20 грн) та моральної шкоди (500000 грн) потерпілій, Верховний Суд доходить переконання про необхідність пом`якшення основного покарання ОСОБА_7 до 2 років позбавлення волі через застосування ч. 1 ст. 69 КК України. 
За обставин цього кримінального провадження таке покарання буде справедливим, співмірним характеру скоєних дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідатиме принципам законності, індивідуалізації та справедливості.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду та вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - зміні.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково. 
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року стосовно  ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Пом`якшити ОСОБА_7 призначене основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та  оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                 ОСОБА_3