Ухвала     
 
02 травня 2025 року
м. Київ
 
справа № 753/9941/24
провадження № 61-4925ск25 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання незаконним наказу та скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», товариство) 15 квітня 2025 року через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року (повне судове рішення складено 10 березня 2025 року).
 
На підставі касаційної скарги не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження. Як свідчить аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, вона подана з пропуском встановленого строку на касаційне оскарження. Постанова Київського апеляційного суду ухвалена 25 лютого 2025 року (повне судове рішення складено 10 березня 2025 року). Касаційна скарга подана до Верховного Суду 15 квітня 2025 року, що підтверджується відміткою про формування документу в системі. Тобто з пропущенням, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 09 квітня 2025 року. 
 
У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст постанови складений 10 березня 2025 року, проте АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не отримано ні 10 березня 2025 року, ні станом на момент подання касаційної скарги повідомлення у ЄСІТС про складання повного тексту постанови, що підтверджується відомостями із електронного кабінету скаржника у ЄСІТС. Саму постанову апеляційної інстанції начебто завантажено до ЄСІТС 11 березня 2025 року, але вона не відображалася у електронному кабінеті АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» із позначенням «файл не прикріплено» (додається). Також АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» вказує, що станом на 14 квітня 2025 року (19.59 год) оскаржувана постанова Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у справі № 753/9941/24 не була опублікована у ЄДСР. Повний текст постанови також не надсилався на електронну пошту скаржника чи рекомендованим поштовим зв`язком. Із повним текстом постанови АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» вдалось ознайомитись 15 квітня 2025 року після її оприлюднення в ЄДРСР саме 15 квітня 2025 року і одразу ж підготовлено касаційну скаргу. До клопотання додано: скріншот з електронного кабінету представника Фрейдун О. та скріншот з ЄДРСР.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
 
У частині другій та третій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Аналіз постанови Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у справі № 753/9941/24, яку оприлюднено в ЄДРСР, свідчить, що її зареєстровано 11 березня 2025 року та забезпечено надання загального доступу 13 березня 2025 року.
 
Указані у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження підстави, не можна вважати поважними, оскільки АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не надає будь-яких належних доказів щодо порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) копії судового рішення (довідка суду, копії матеріалів справи, тощо), які б свідчили про те, постанова апеляційного суду не вручалася (видавалася або надсилалась) товариству апеляційним судом, зокрема, в електронній формі шляхом направлення до електронного кабінету безпосередньо АТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Оскільки надані скріншоти з електронного кабінету представника Фрейдун О. не підтверджують порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) копії судового рішення АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», оскільки указаний представник діє в порядку самопредставництва. Окрім цього, надана роздруківка з ЄДРСР щодо оприлюднених рішень у справі № 753/9941/24 суперечить відомостям, зазначеним на сторінці з постановою у ЄДРСР (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125716845), а тому не може братися до уваги.
 
Окрім цього, картка руху документу з Електронного суду свідчить, що постанова Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року доставлена до електронного суду 11 березня 2025 року о 03:38 год.
 
Верховний Суд позбавлений можливості перевірити доводи щодо неотримання копії постанови суду апеляційної інстанції, оскільки у розпорядженні суду наявні лише матеріали касаційної скарги.
 
На підставі викладеного, згідно з частиною 3 статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа, яка подала касаційну скаргу має право звернутися до суду касаційної інстанції зі заявою про поновлення строку на касаційне оскарження і навести інші підстави для поновлення строку, подавши відповідні докази.
 
Окрім цього, 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
 
Особа, яка подала касаційну скаргу, підставою подання касаційної скарги зазначає пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України та посилається на постанови Верховного Суду.
 
Разом з тим, підстави касаційного оскарження судових рішень належним чином не викладені.
 
Особа, яка подала касаційну скаргу, посилаючись у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) не зазначає, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Посилаючись на постанови Верховного Суду, особі, яка подала касаційну скаргу, слід зазначити, які саме висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (та якої саме) у них викладено та які не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Окрім цього, при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі має бути вказанощодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
Аналіз пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України свідчить, що ця норма процесуального закону спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року, справа № 522/22473/15-ц, провадження № 12-13гс22).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.
 
Особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що формальна вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Особою, яка подала касаційну скаргу не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
З урахуванням викладеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу, а також докази надсилання її копій та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
 
Окрім цього, як свідчить аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, в порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент пред`явлення позову - 2024 рік) за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 0,4 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
 
Таким чином, розмір судового збору за подання позову немайнового характеру становив 1 211,20 грн за кожну вимогу немайнового характеру.
 
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми. 
 
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»). 
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» оскаржує судові рішення в частині визнання незаконними та скасування наказів від 29 березня 2024 року № 66-к/тр, від 30 квітня 2024 року № 87-к/тр, а також поновлення на посаді.
 
Таким чином, ураховуючи характер позову та клопотання у скарзі, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно сплатити судовий збір у розмірі 5 813,76 грн (1 211,20 грн * 200% * 3 вимоги немайнового характеру) * 0,8.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або сплачено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДР: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007; ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055). 
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
 
Керуючись статтями 185, 260, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року залишити без руху. 
 
Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку будуть визнані неповажними у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                              В. І. Крат