ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 677/779/24
Провадження № 33/820/71/25

       Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретарів судового засідання Жураківського В.А., Плюти В.С., захисника Шкодяка І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2024,
в с т а н о в и л а:

Цією постановою          ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави, 605 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою суду,   ОСОБА_1 24 квітня 2024 року об 11 год. 28 хв. в с. Закриниччя, по вул. Молодіжна, в порушення вимог пункту 2.5 ПДР України, відповідно до якого «Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», керував транспортним засобом марки «Iveco 3510», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння рук), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Апелянт заперечує факт керуванням ним транспортним засобом, в день, вказаний у протоколі, а тому переконаний, що він не був зобов`язаний виконувати вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Належних та допустимих доказів його вини працівниками поліції не надано, матеріали справи фактичних даних, які б дозволили суду встановити, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, не містять, а відтак відсутні правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника Шкодяка І.А., на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на її доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно з приписами до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен, на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Зі змісту вказаної норми закону слідує, що проходження такого огляду є обов`язком водія, а не його правом.
Статтею 245 КУпАП України передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких, у визначеному законом порядку, встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.
Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.
Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 254177 від 24.042024 року вбачається, що 24 квітня 2024 року об 11 год. 28 хв. по вул. Молодіжна, в с. Закриниччя, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Iveco 3510», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі, водій відмовився.
Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735. 
Матеріали справи містять розписки про роз`яснення прав і обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП та про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, від підпису у яких ОСОБА_1 відмовився.
Згідно з направленням на огляд ОСОБА_1 , з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що ОСОБА_1 направлявся до медичної установи КНП Красилівська БЛ, однак огляд не проводився у зв`язку з відмовою, останнього, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Довідкою відділення поліції №4 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області підтверджується те, що ОСОБА_1 , згідно бази даних «ЦУНАМІ», отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 .
За даними рапорту інспектора патрульної поліції Ю.Рожина від 24.04.2024 слідує, що громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Iveco 3510», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, що було зафіксовано на технічний засіб. 
В суді першої інстанції ОСОБА_1 вину не визнав пояснив, що він не керував транспортним засобом, а просто стояв на узбіччі.
Однак, такі пояснення ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в процесі апеляційного розгляду. 
У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, місцевим судом та судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції
Із дослідженого судом першої інстанції відеозапису вбачається, що на ньому зафіксовано рух патрульного автомобіля, який їде за бусом «Iveco», якого працівники поліції зупиняють за допомогою спеціальних звукових сигналів та проблискових маячків. Транспортний засіб зупиняється на узбіччі, до якого підходять працівники поліції. Повідомляють водія, що приїхали на виклик лінії 102 за зареєстрованою інформацією особи ОСОБА_2 про перебування водія вантажного транспортного засобу (буса) в стані алкогольного сп`яніння. За кермом, як встановлено згодом по документах, перебуває ОСОБА_1 , у якого проглядаються явні ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейські пропонують йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, роз`яснюють порядок проходження огляду, його права та обов`язки, від якого він відмовляється. Надалі складають протокол, зачитують його зміст, заяв чи клопотань від ОСОБА_1 не було. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що він, у вказаний день, автомобілем не керував, спростовуються матеріали справи, зокрема переглянутим відеозаписом з місця події, яким зафіксовано безпосередній рух та перебування ОСОБА_1 за кермом, що має доказове значення для вирішення питання про наявність у діях, останнього, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Посилання захисника на те, що поліцейські пропонували пройти ОСОБА_1 не огляд на стан алкогольного сп`яніння, а експертизу на стан алкогольного сп`яніння, не спростовують його винуватість у вчиненні цього правопорушення, оскільки з відповіді ОСОБА_1 поліцейським слідує, що він казав не проводити такий огляд, відповідно усвідомлював, що цей огляд стосується стану алкогольного сп`яніння, і неодноразово повторював – що я наробив. 
Твердження захисника про те, що суд дослідив відеозапис, який підтверджував керування ОСОБА_1 транспортним засобом, і який не долучався до протоколу, не зрозуміло де він взявся, не дають підстав для закриття провадження щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки з дослідженого апеляційним судом відеозапису, який був долучений до матеріалів справи поліцейськими, слідує, що ОСОБА_1 хоч і казав поліцейським, що він не є водієм, але з його розмови з поліцейськими слідує, що він фактично визнавав керування вказаним транспортним засобом, відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і просив поліцейських не складати стосовно нього протокол, а тому факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний день, час та місці в апеляційного суду не викликає сумнівів. 
Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
У матеріалах справи відсутні, під час апеляційного розгляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735.
Всі інші доводи, наведені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні стороною захисту, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.
Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Невизнання  ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні цього адміністративного правопорушення, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.
Постанова судді місцевого суду про визнання  ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення відповідає вимогам Закону, адміністративне стягнення за це правопорушення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для її скасування чи зміни немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, 
п о с т а н о в и л а:
        Постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2024 стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду                                        Л.М.Кулеша