ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 травня 2025 року
м. Київ 
справа № 640/2671/18
провадження № 51-1226 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                                                   ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
засудженої                                                 ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 31 січня 2024 року щодо 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст прийнятих судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року ОСОБА_8 :
- визнано винуватою та призначено їй покарання за ч. 3 ст. 354 КК у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 6800 грн;
- визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК та виправдано, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення.
Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 31 січня 2024 року вирок місцевого суду змінено на підставі ст. 404 КПК. Відповідно до ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 3 ст. 354 КК. В іншій частині вирок залишено без змін.
Суди попередніх інстанцій визнали ОСОБА_8 винуватою у тому, що вона як професор кафедри організації виробництва та управління персоналом Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (далі - НТУ «ХПІ») 20 червня 2017 року приблизно о 16:25 в коридорі біля кабінету деканату на виконання раніше досягнутої домовленості одержала від ОСОБА_9 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 2500 грн для себе особисто за вчинення нею в інтересах студентки ОСОБА_9 дій з використанням наданого їй становища, а саме - успішної здачі двох предметів екзаменаційної сесії «Адміністративний менеджмент» і «Управління якістю і сертифікації продукції», що було в подальшому виконано.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що:
- суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив та не спростував доводи сторони обвинувачення про помилкову зміну місцевим судом кваліфікації інкримінованого засудженій діяння з ч. 3 ст. 368 КК на ч. 3 ст. 354 КК;
- обвинувачення за ч. 3 ст. 354 КК ОСОБА_8 не висувалось, а тому порушено її права, передбачені пунктами 1, 5 ч. 3 ст. 42 КПК;
- апеляційний суд залишив поза увагою необґрунтовані висновки місцевого суду про те, що засуджена під час прийняття заліку в студентки ОСОБА_9 виступала не як службова особа;
- засуджена виконувала організаційно-розпорядчі функції, які входили до її посадових обов`язків;
- поза увагою судів залишено той факт, що у випадку нескладання ОСОБА_9 заліків, вона не була б допущена до захисту дипломної роботи;
- суди дійшли помилкового висновку про те, що на ОСОБА_8 не поширюються обмеження та заборони, передбачені п. п. «в» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- прокурор не підтримала доводи касаційної скарги про порушення прав засудженої, передбачених пунктами 1, 5 ч. 3 ст. 42 КПК, в решті касаційну скаргу підтримала та просила її задовольнити;
- захисники та засуджена заперечили касаційну скаргу та просили відмовити у її задоволенні.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, при розгляді касаційної скарги сторони обвинувачення суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
У цьому кримінальному провадженні орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 КК як одержання службовою особою неправомірної вимоги за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в діях засудженої є склад менш тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК, мотивувавши своє рішення тим, що ОСОБА_8 не була службовою особою та одержала неправомірну вигоду за вчинення дій без використання службового становища. 
У касаційній скарзі прокурор висловлює незгоду з перекваліфікацією діянь засудженої з ч. 3 ст. 368 КК на ч. 3 ст. 354 КК, оскільки сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_8 виконувала організаційно-розпорядчі функції і була службовою особою.
Суд звертає увагу на те, що у іншому провадженні було зроблено висновок про кримінально-правову оцінку отримання неправомірної вигоди викладачем, який є членом екзаменаційної комісії. Так, за результатами розгляду справи № 461/3472/17 у постанові від 21 листопада 2023 року ККС ВС вказав, що викладач, який у складі екзаменаційної комісії приймав екзамени, виставляв оцінки, є таким, що здійснював тимчасову діяльність, яка має організаційно - розпорядчий характер, так як саме від результатів екзаменів залежить право продовжувати навчання, право отримувати стипендію. Також у зазначеній постанові йдеться про те, що викладач відповідно до наказу по навчальному закладі був призначений членом екзаменаційної комісії, тобто отримав статус службової особи, наділеної на період екзаменаційної сесії організаційно-розпорядчими функціями у вигляді прийняття рішень про виставлення студентам екзаменаційних оцінок з подальшим присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.
У цьому провадженні засудженою було отримано кошти за оцінювання поточної форми контролю знань студента. За результатами здачі поточної успішності не присвоюється певний освітньо-кваліфікаційний рівень студенту. Має місце оцінювання знань студента у межах виконання викладацьких обов`язків. Викладач під час оцінювання поточної успішності знань студента не виконує організаційно-розпорядчих функцій, а тому не може вважатися службовою особою. 
Таким чином у цьому провадженні суди правильно кваліфікували вчинене ОСОБА_8 діяння за ч. 3 ст. 354 КК. 
Аргументи прокурора про порушення прав ОСОБА_10 з мотивів зміни правової кваліфікації Суд відхиляє з огляду на таке.
Засуджена чітко розуміла, за які діяння її притягують до кримінальної відповідальності, висловлювала свою позицію у судових засіданнях щодо висунутого обвинувачення. Суди перекваліфікували інкриміновані засудженій діяння з більш тяжчого складу кримінального правопорушення на менш тяжчий, і ці склади кримінальних правопорушень фактично розмежовуються за ознакою суб`єкта вчинення кримінально-караного діяння. Якщо обвинувачений є службовою особою, - може йтися про вчинення ним корупційного діяння, яке передбачене ст. 368 КК; якщо ж має місце вчинення кримінально-караного діяння з неправомірною вигодою особою, яка не є службовою - йдеться про ст. 354 КК. 
Відповідно до положень ч. 3 ст.337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Суд зазначає, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.
У цьому кримінальному провадженні місцевий суд не погодився з висунутим ОСОБА_8 обвинуваченням за ч. 3 ст. 368 КК та дійшов переконання про наявність в діях  ОСОБА_8 складу іншого, менш тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК.
При цьому суд першої інстанції врахував сукупність наявних у справі доказів, які підтверджували вчинення ОСОБА_8 менш тяжкого кримінального правопорушення, ніж було їй інкриміновано, з чим вмотивовано погодився апеляційний суд.
Будь-які права ОСОБА_8 порушено не було, сторона захисту не оскаржувала ухвалу апеляційного суду, який визнав вмотивованими висновки місцевого суду щодо надання її діям іншої правової оцінки за ч. 3 ст. 354 КК.
Отже, доводи прокурора про порушення прав ОСОБА_8 з мотивів правової кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 354 КК є необґрунтованими.
Інші доводи прокурора не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій з приводу кримінально-правової оцінки дій засудженої.
Таким чином, за наслідками касаційного розгляду колегією суддів Верховного Суду не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 354 КК, а тому оскаржуване судове рішення потрібно залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                       ОСОБА_3