Номер провадження: 22-ц/813/2314/25 
Справа № 498/226/24
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н.С.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.04.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                                Вадовської Л.М.,
Комлевої О.С.,                                 
        за участю секретаря         Козлової В.А.,                
                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні, без участі учасників справи, апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Федяєва Сергія Володимировича на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 липня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Чернецької Н.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 
встановив:

08.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17.07.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.
Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. 02.04.2021 року, за реєстровим №78034 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 5650,51 грн., таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з відповідача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» судовий збір за подання позовної заяви 1 211,20 грн
В частині стягнення судових витрат було відмовлено (а.с.123-125).

В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 - адвокат Федяєв С.В. ставить питання про скасування рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17.07.2024 року та ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 10 000,00 грн. (а.с.140-142).

В додаткових поясненнях на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Тимошенко О.О. просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.169-171).

Вирішуючи питання про слухання справи за відсутністю учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.195-201).
Колегією суддів було також враховано заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Федяєва С.В. про розгляд справи за відсутності представника апелянта (а.с.204).

Крім того, поштова кореспонденція направлялася приватному нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіній Я.В. за місцем її знаходження: АДРЕСА_1 (а.с.206). 
Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулася до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.200-201), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України вважається його належним сповіщеннями.

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у стягненні судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження надання правової допомоги (а.с.123-125).

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В матеріалах справи міститься договір, ордер від 17.06.2023 року, виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 3-16/05/2023 від 16.05.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Федяєв Сергій Володимирович», а також копія прибуткового касового ордеру № 3-16 від 16.05.2023 року про сплату ОСОБА_1 . Адвокатському об`єднанню «Федяєва Сергія Володимировича» суму у розмірі 10 000,00 грн. за надання правової допомоги (а.с.17, 37-39,42).
Однак, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження надання правової допомоги.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що вказані витрати позивачки ОСОБА_1 були фактичними, а тому вони підлягають відшкодуванню, шляхом стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивачки.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу у суді першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).
ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

При зменшенні витрат на правову допомогу апеляційним судом враховано:
- чи змінювалася правова позиція сторін у справі під час розгляду справи у суді першої інстанції;
- чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі  № 910/20852/20.
Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Федяєв С.В. надавав правову допомогу ОСОБА_1 протягом усього часу розгляду справи у суді першої інстанції, а тому був обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають.
Крім того, справу було розглянуто без участі учасників справи.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат ОСОБА_1  на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1  у суді першої інстанції у розмірі 5 000,00 грн.
При цьому колегія суддів виходить із принципів розумності та справедливості судових витрат на правничу допомогу, а також те, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 року складає 3 028,00 грн. на місяць. 

Що стосується часткового задоволення апеляційної скарги, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для скасування всього судового рішення, як про те ставиться в апеляційній скарзі, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі, проте не розподілені між сторонами судові витрати на професійну правничу допомогу, яка надавалась позивачу ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391  ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Федяєва Сергія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 липня 2024 року, в частині відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогу, скасувати.

Ухвалити в цій частині постанову, якою стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», код ЄДРПОУ: 42254696, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судові витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч 00 копійок).

В іншій частині рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили і дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.05.2025 року. 

Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

                                                                       О.С. Комлева