Номер провадження: 22-ц/813/3466/25 
Справа № 947/40372/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
Іменем України
20.03.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю., 
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України) цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,
на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2024 року,
за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про визнання права власності
                                        в с т а н о в и в:
У грудні 2024 року  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про визнання права власності, в якому просив суд визнати за ним право власності на легковий автомобіль Mitsubishi, модель Lancer, 1983 року випуску, білого кольору, двигун обємом 1800 куб.см., кузов № НОМЕР_1 , седан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 06.03.2001 МРЕВ-1 УДАЇ УМВС України в Одеській області.
Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 17 грудня 2024 року позовну заяву Безлюдного Володимира Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, повернув.
Повертаючи ухвалу суд виходив з того, що дана позовна заява в інтересах ОСОБА_1 підписана його представником - адвокатом Безлюдним В.С. На підтвердження повноважень до матеріалів позовної заяви адвокатом доданий ордер № 1441420 від 02.12.2024 року, однак з вказаного ордеру вбачається, що у рядку "назва органу, у якому надається правова допомога" зазначено «у судових органах, органах державної влади, установах та організаціях незалежно від форми власності», що не може підтверджувати повноваження адвоката на здійснення представництва прав, свобод та інтересів особи, якій надається правова допомога, саме у Київському районному суді м. Одеса. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2024 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням судом норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги  ОСОБА_1  посилається на те, що зазначення в ордері у графі: «Назва органу, в якому надається правнича допомога», що правнича допомога надається «у судових органах» незалежно від спеціалізації, є достатнім і необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правничу допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2024 року роз`яснювалося відповідачу право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву до суду не надходило.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що дана позовна заява в інтересах ОСОБА_1 підписана його представником - адвокатом Безлюдним В.С. На підтвердження повноважень до матеріалів позовної заяви адвокатом доданий ордер № 1441420 від 02.12.2024 року, однак з вказаного ордеру вбачається, що у рядку "назва органу, у якому надається правова допомога" зазначено «у судових органах, органах державної влади, установах та організаціях незалежно від форми власності», що не може підтверджувати повноваження адвоката на здійснення представництва прав, свобод та інтересів особи, якій надається правова допомога, саме у Київському районному суді м. Одеса. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, позаяк доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року). Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Системний аналіз наведеної норми свідчить, що реалізація особою права на подання позову (заяви) до суду здійснюється шляхом подання такої заяви (позову) особою, яка має процесуальну дієздатність, має бути підписана особою, яка має права її підписувати та має бути вказано посадове становище особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. 
Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
За змістом частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч. 2 ст. 64 ЦПК України).
У ч. 2 ст. 175 ЦПК України зазначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Безлюдний Володимир Степанович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС “Електронний суд”.
До позовної заяви представником позивача долучено ордер серії ВН № 1441420 від 02.12.2024 року, яким на підставі договору про надання правничої допомоги № 16 від 02.12.2024 року, уповноважено адвоката Безлюдного Володимира Степановича представляти інтереси ОСОБА_1 у судових органах, органах державної влади, установах та організаціях незалежно від форми власності.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
Згідно з частинами першою - третьою статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Згідно з пунктами 5, 11, 12.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року № 118 (далі - Положення), ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Ордер, зокрема, містить наступні реквізити: назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).
Вказівка в ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» на те, що правова допомога надається, зокрема, у судових органах, є достатнім і необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 361/4347/17, від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 29 листопада 2021 року у справі № 754/3233/20, від 13 квітня 2022 року у справі № 756/334/21.
Щодо посилання суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18, що не можна визнавати ордер документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, якщо в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» зазначено, що адвокат надає правову допомогу: 1) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування; 2) у всіх органах, установах, організаціях та підприємствах, а також судах у всіх без винятку справах, то апеляційний суд зазначає, що під час розгляду зазначеної справи Велика Палата Верховного Суду застосовувала Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36.
ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Безлюдний Володимир Степанович, до позову долучив ордер на надання правничої (правової) допомоги, який складено 02.12.2024 року у відповідності до Положення про ордер на надання правової допомоги, із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України в редакції від 20 вересня 2024 року № 50, тому правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 03 липня 2019 року не релевантна до спірних правовідносин і не повинна була враховуватися судом першої інстанції.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції зазначивши, що позовну заяву від імені ОСОБА_1 підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку, дійшов помилкового висновку, оскільки повноваження адвоката підтверджені належними на допустимими доказами та відповідають вимогам закону.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний         текст постанови складено 20 березня 2025 року.

Головуючий                                                        В.А. Коновалова
Судді                                                                 Ю.П. Лозко 

О.Ю. Карташов