ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1635/25 Справа № 199/4616/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - МАШКІНА Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Довженка Олександра Вадимовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13 травня 2025 року стосовно 
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 

       за участю:
       особи, яка притягається до 
       адміністративної відповідальності                 ОСОБА_1 
       захисника                                        Довженка О. В.
ВСТАНОВИВ:
       Зміст оскарженого судового рішення. 
       Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13 травня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 20.03.2025 року о 22:06 год. в м. Дніпрі, пров. Передовий, 437, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Мінськ, номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу DRAGER ALCOTEST 7510, ARMF0337, результат позитивний – 1,44 %.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
       В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
       В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність постанови суду, прийнятою з порушенням норм процесуального права без врахування фактичних обставин справи, яким не надав належну оцінку. Протокол про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського не можуть бути визнані належними доказами у справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю природою не є самостійними беззаперечними доказами, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували б вину особи. А свідчення поліцейського не можуть вважатися об`єктивними доказами у справі, позаяк така особа є представником суб`єктом владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху. 
        ОСОБА_1 не було повідомлено про проведення будь-якої відеозйомки на боді-камеру, яка не є безперервною, зокрема зліплена з різних бодікамер, але в якому порядку та з яких саме бодікамер не зазначено. У момент складання протоколу ОСОБА_1 не був водієм, не керував жодним транспортним засобом та не мав на меті у цей день керувати ним, що неодноразово зазначав поліцейським і підтверджується відеозаписом.
       Сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення поліцейського за відсутності інших доказів. Крім того, поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 його право на правову допомогу і не пропонували йому звернутися за такою допомогою, фактично скориставшись безпорадністю та розгубленістю перед великою кількістю поліцейських. 
       Суд не врахував пояснення ОСОБА_1 , який не мав можливості довести свою невинуватість у судовому засіданні. Залишено поза увагою суду, що поліцейські 50 хвилин не могли роздрукувати тест, а сам прилад передавався поліцейськими від одного до іншого і часом зникав з поля зору камер відеофіксації поліцейських, на що ОСОБА_1 робив зауваження. Не надано оцінки тому, що зафіксована на роздруківці алкотесту температура повітря визначена 18С0, тоді як згідно з довідкою Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеореології від 17.04.2025 температура повітря в м. Дніпрі 20.03.2025 була о 20 год 8,2С0, а о 23 год 7,5 С0.
       Позиції учасників апеляційного процесу.        
       В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.
       Мотиви апеляційного суду.
       Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, доходить наступних висновків. 
       Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.
       Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №277137 від 20.03.2025; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначений позитивний результат огляду на стан алкогольного сп`яніння 1,44 проміле, з результатом якого погодився ОСОБА_1 , поставивши свій підпис, роздруківці до приладу “Драгер” Alcotest 7510, відповідно до якої результат тесту — 1,44 проміле, рапорті інспектора, відеозаписі з нагрудних реєстраторів поліцейських, на якому зафіксовано факт проходження огляду на стан сп`яніння за добровільною згодою водія за допомогою приладу “Драгер”, тест якого показав позитивний результат в 1,44 проміле.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
Позиція захисту в апеляційній скарзі зводиться до твердження про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, останній ремонтував мотоцикл та не збирався нікуди їхати, а відеозапис не містить доказів, що він керував ним та був зупинений працівниками поліції.
З такими твердженнями захисту суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.
       При цьому, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського слідує як ОСОБА_1 впав на мотоциклі, на питання поліцейського чи все гараз з ним та чому він не зупиняється, ОСОБА_1 пояснив, що без документів, не взяв з собою, тільки завів мотоцикл, бо машина зламалася, з гірки спускався та тільки виїхав, а тут поліцейські. На вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ОСОБА_1 погодився та пройшов такий огляд за допомогою приладу Драгер, результат якого виявився позитивним та склав 1,44 проміле, на що поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та останній з цим погодився. При цьому поліцейський спитав у ОСОБА_1 чи погоджується він, що сів за кермо в стані алкогольного сп`яніння, на що останній сказав, що згоден. Після чого був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, водія також було відсторонено від керування транспортним засобом.
       За вимогами п. 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       За порушення водієм вимог п. 2.9 а ПДР настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
       Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції та письмовими доказами у справі, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.
       Доводи захисту, що поліцейські 50 хвилин не могли роздрукувати тест, а сам прилад передавався поліцейськими від одного до іншого і часом зникав з поля зору камер відеофіксації поліцейських, при цьому відеозапис не є безперервним, також заявлялися в суді першої інстанції, який надав їм належну оцінку та обґрунтовано спростував їх в постанові, з чим погоджується апеляційний суд. 
       Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі, які апелянт тлумачить на користь захисту, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.
       В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам апеляційної скарги викладені вище.
Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994 р., № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, § 61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, § 30).
       Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Довженка Олександра Вадимовича залишити без задоволення.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13 травня 2025 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
       
       Суддя                                                                О. П. Піскун