ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/45530/24                                       Головуючий у 1-й інстанції: Дудін С.О.
                                                                                           Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2025 року                                                               м. Київ          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача                                       Черпака Ю.К.,
суддів                                                             Кобаля М.І., Штульман І.В.,
за участі секретаря судового засідання          Шіндер Ю.О., 
представників відповідачів:                               ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_5,
                                                                      військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ОПТІМ» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року, якою закрито провадження у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ОПТІМ» до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ОПТІМ» (далі - позивач/апелянт/ТОВ «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ОПТІМ») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 1), військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 2) з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про примусове відчуження майна» від 11 грудня 2023 року № 395;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення комісії для проведення примусового відчуження майна» від 19 грудня 2023 року № 941.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що примусове відчуження майна було здійснено з істотними порушеннями чинного законодавства: без його участі, без належного повідомлення та без проведення обов`язкових процедур, зокрема оцінки майна і підписання акту приймання-передачі. Вилучене майно, а саме: побутова техніка, не є об`єктом оборонного призначення, а тому, на переконання позивача, відсутні підстави для його реквізиції. До того ж, на момент прийняття оскаржуваних наказів майно перебувало під арештом у межах кримінального провадження, що виключало можливість його вилучення без рішення суду про зняття арешту. За таких обставин, спірні накази порушують його право власності, прийняті з перевищенням повноважень і мають бути визнані протиправними та скасовані.
Ухвалою від 27 січня 2025 року Київський окружний адміністративний суд на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України закрив провадження у справі № 320/45530/24, дійшовши висновку, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки має приватноправовий характер і пов`язаний із захистом права власності на майно, відчужене в умовах воєнного стану. Такий спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а не в межах публічно-правової юрисдикції.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ТОВ «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ОПТІМ» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначено, що суд першої інстанції помилково вважав спір приватноправовим, тоді як, на думку апелянта, він стосується оскарження дій та рішень суб`єктів владних повноважень, що відбувались з порушенням публічно-правової процедури примусового відчуження майна. Наголосив, що акти приймання-передачі не складались, звіт про оцінку майна не оформлювався, а самі накази про відчуження були видані без дотримання вимог законодавства, що прямо вказує на порушення порядку, передбаченого Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». На підтвердження публічно-правового характеру спору апелянт посилається на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 380/1158/23, в якій було констатовано, що подібні спори щодо примусового відчуження майна за умов недотримання процедури передачі та оцінки є адміністративно-правовими за своєю природою й підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 квітня 2025 року о 15:15 годин.
08 квітня 2025 року до суду апеляційної інстанції від представника ТОВ «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ОПТІМ» - адвоката Киченок А.С. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь позивача в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за його відсутності.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та наявності підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо вона не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 березня 2021 року у справі № 160/9844/19, адміністративні суди повинні відмовляти у відкритті провадження або закривати його, якщо спір:
- не належить до публічно-правової юрисдикції;
- або порушене право ще не настало (відсутній предмет позову);
- або існує інший, спеціальний порядок оскарження.
Як установлено судом першої інстанції, предметом позову у даній справі є вимоги ТОВ «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ОПТІМ» про визнання протиправними та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 грудня 2023 року № 395, яким командиру військової частини НОМЕР_1 доручено примусово відчужити у власність держави майно позивача, що перебуває на зберіганні у ТОВ «Спец Транс Склад» та розміщене за трьома адресами в Київській області, а також наказу № 941 командира цієї ж військової частини від 19 грудня 2023 року про призначення комісії для проведення відповідного примусового відчуження майна.
Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 грудня 2023 року № 395 відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII, «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17 травня 2012 року № 4765-VI для забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, наказано:
1. Командиру військової частини НОМЕР_1 :
- примусово відчужити у власність держави для забезпечення потреб оборони та використання в умовах правового режиму воєнного стану від Імені військового командування, майно яке зазначене в додатку 1 до наказу, власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ОПТІМ» (код ЄДРПОУ 39473010), 03134, місто Київ, проспект Корольова Академіка, будинок 1, яке перебуває на відповідальному зберіганні у товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦ ТРАНС СКЛАД» (код ЄДРПОУ 44275943), Київська область, Фастівський район, селище міського типу Чабани, вулиця Юності, будинок 3, офіс 1, та фактично зберігається на складських майданчиках за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Проліски, вулиця Броварська, 4; Київська область, місто Біла Церква, проспект Незалежності, 85; Київська область, село Погреби, вулиця Городецького, 17;
- невідкладно провести усі необхідні заходи на виконання примусового відчуження майна, вказаного у пункті 1 цього наказу, з дотриманням вимог статей 8, 23 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 4, 7, 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану»;
- забезпечити проведення оцінки примусового відчуження майна, складання актів про примусове відчуження майна у порядку та за формою, передбаченими Законами України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 31 жовтня 2012 року № 998.
2. Начальника Центрального управління координації військових перевезень та транспортування ІНФОРМАЦІЯ_1 організувати перевезення примусово відчуженого майна.
3. Контроль за виконанням наказу докласти на начальника Тилу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
4 Начальнику адміністративного управління штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 наказ розіслати згідно з розрахунком розсилки. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення комісії для проведення примусового відчуження майна» від 19 грудня 2023 року № 941 відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII, «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17 травня 2012 року № 4765-VI, наказів ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11 грудня 2023 року № 394, 395, 396 «Про примусове відчуження майна» для забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України призначено основну та резервну комісію у складі: молодшого лейтенанта ОСОБА_1 ; старшого солдата ОСОБА_2 ; сержанта ОСОБА_3 ; старшого солдата ОСОБА_4 .
Зі змісту позовної заяви та обставин справи слідує, що спір виник з приводу набуття права власності на індивідуально визначене майно (побутова техніка), яке, на думку позивача, було вилучено без дотримання вимог законодавства: без повідомлення, без його участі, без проведення належної оцінки та оформлення акту приймання-передачі. Також позивач вказує, що вилучене майно не є речами оборонного призначення, а отже не підлягало примусовому відчуженню.
У такій правовій ситуації суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що спір не стосується правомірності реалізації владних управлінських функцій, а має на меті захист права приватної власності у зв`язку з відчуженням майна, тобто стосується приватноправових матеріальних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вчинених при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій.
Водночас частина перша статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності або іншого речового права на майно, а також у спорах щодо його вилучення з мотивів суспільної необхідності, сторони яких є юридичними особами.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що навіть за умов дії правового режиму воєнного стану, правовідносини, пов`язані з примусовим відчуженням майна, врегульовуються положеннями Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», а також статтею 41 Конституції України та статтею 321 Цивільного кодексу України.
За змістом статті 9 зазначеного Закону особа, у якої відчужено майно, має право на відшкодування його вартості, що є майновою вимогою приватного характеру. Спори, що стосуються реалізації цього права, підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 лютого 2024 року у справі № 910/10009/22, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню у цій справі.
У згаданій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - юридичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав юридичної особи, не є публічно-правовим. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права. Отже, з огляду на суб`єктний склад учасників цього спору та предмет спору - наказ та акт щодо примусового відчуження/вилучення майна позивача, а також підстави для його виникнення, спір між сторонами у цій справі стосується майнових прав позивача (їх захисту та відновлення) і має приватноправовий характер.
Отже, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з примусовим відчуженням майна, що стосуються захисту права приватної власності юридичної особи, відповідний спір має розглядатися виключно в порядку господарського судочинства. У таких випадках саме господарський суд є належною юрисдикційною інстанцією для розгляду спорів щодо набуття, припинення чи відновлення цивільного права юридичної особи.
Апелянт безпідставно посилається на постанову Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 380/1158/23, оскільки обставини цієї справи не є тотожними. У вказаній справі йшлося про майно, що перебувало у державній власності (АТ «Укрзалізниця»), тоді як у цій справі спір стосується приватного майна юридичної особи.
Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 до матеріалів справи додано копії судових рішень у господарській справі № 320/45530/24, в якій судами трьох інстанцій було розглянуто спір по суті за схожих фактичних обставин. 
У тій справі оскаржувався наказ, яким командира військової частини було зобов`язано здійснити вилучення майна для забезпечення потреб оборони та його подальшого використання в умовах правового режиму воєнного стану. 
Зазначене додатково підтверджує висновок про те, що спори з подібним предметом позову про правомірність набуття державою права власності на майно юридичної особи в умовах воєнного стану підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки стосуються реалізації та захисту приватного майнового права.
Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував положення статті 238 КАС України та дійшов висновку, що в даному випадку відсутній предмет адміністративного позову, а сам спір не має характеру публічно-правового в розумінні його розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, а тому згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «ОПТІМ» залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач:                                                                       Черпак Ю.К.

Судді:                                                                                          Кобаль М.І.

                                                                                                    Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 28.05.2025.