ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/27221/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,   розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 року в адміністративній справі №160/27221/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправним та скасування рішення,-
                                  
                                                 ВСТАНОВИВ: 
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 11.09.2024 року № 57823/04-36-09-02/ НОМЕР_1 .
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.
          Зазначеним рішенням суду не вирішено питання про судові витрати на правничу допомогу, які здійсненні позивачем під час розгляду справи.
           26.11.2024 року представник позивача Лихолат Іван Сергійович через систему «Електронний Суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення №160/27221/24, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі № 160/27221/24 та стягнути з відповідача витрати, що пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 31 750,00 грн. на користь позивача. 
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 – Лихолат Івана Сергійовича про ухвалення додаткового судового рішення у справі №160/27221/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено частково.
Ухвалено додаткове судове рішення у справі №160/27221/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.17-а, ІК в ЄДРПОУ 44118658) на користь фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_2 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 3 500,00 грн.
В задоволенні іншої частини заяви відмовлено. 
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №160/27221/23 відмовити в повному обсязі.
Позивач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.  
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів  статті 311 КАС України  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          Відповідно до частин першої та другої  статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Так, за приписами пункту 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 2 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із пунктами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.
Таким чином, усі витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з однієї сторони та адвокат Лихолат Іван Сергійович з іншої сторони 30.09.2024 року уклали договір про надання юридичної допомоги (погодинний).
Відповідно до пункту 1.1. зазначеного договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Пунктом 2.1.4. договору визначено, що адвокат на підставі звернень клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги (перелік не є вичерпним): представляє інтереси клієнта у взаємовідносинах із юридичними і фізичними особами, органами державної влади і місцевого самоврядування, із судами всіх інстанцій та будь-якої юрисдикції, правоохоронними органами, їх посадовими і службовими особами, з будь-яких питань і в тому числі у всіх справах, де стороною є клієнт або у разі коли такі справи стосуються інтересів клієнта.
Пунктом 2.1.5. договору визначено, що адвокат здійснює, у встановленому законом порядку, захист прав та законних інтересів клієнта, у випадках передбачених кримінальним процесуальним законодавством та законодавством про адміністративні правопорушення України.
Розділом 4 зазначеного договору визначено порядок здійснення розрахунків.
Відповідно до пункту 4.1.1. договору загальна ціна цього договору складається із вартості послуг наданих адвокатом протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих адвокатом послуг відбувається за погодинним принципом, виходячи із вартості однієї години роботи адвоката 3 500,00 грн. на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування клієнтом на поточний рахунок адвоката коштів у розмірі 100% вартості послуг упродовж 2 (двох) банківських днів після надання послуг на підставі актів наданих послуг адвоката.
Пунктом 4.3. договору визначено, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатом факсимільним зв`язком або електронною поштою. На письмову вимогу клієнта, адвокат може надавати акти про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік наданої юридичної допомоги із ідентифікацією.   
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання юридичної допомоги (погодинний) від 30.09.2024, акт здачі-приймання наданих послуг до договору про надання юридичної допомоги від 30.09.2024.
В акті здачі-приймання наданих послуг до договору про надання юридичної допомоги від 30.09.2024 року зазначено вид юридичної допомоги, а саме:
1. Первинна консультація клієнта щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №215885 від 16.09.2024 та винесення рішення Державною податковою службою України у Дніпропетровській області №57823/04-36-09-02/3022700930 від 11.09.2024. Кількість витраченого часу 02,00 год.
2. Дослідження оформленого протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №215885 від 16.09.2024 та рішення Державної податкової служби України у Дніпропетровській області №57823/04-36-09-02/3022700930 від 11.09.2024 з метою встановлення відповідності вимогам чинного законодавства. Кількість витраченого часу 02,00 год.
3. Правовий аналіз чинного законодавства України з метою формування правової позиції для клієнта. Кількість витраченого часу 02,00 год.
4. Консультація клієнта щодо подальших дій та оформлення пояснення з розгляду протоколу про адміністративне правопорушення Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради. Кількість витраченого часу 01,00 год.
5. Підготовка та подача позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 11.09.2024 №57823/04-36-09-02/3022700930. Кількість витраченого часу 03,00 год.
6. Консультація клієнта щодо можливості стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу з ГУ ДПС України в Дніпропетровській області. Кількість витраченого часу 00,30 год. Всього: 10,30 год.
При цьому, не всі надані послуги відносяться до витрат, що пов`язані з розглядом справи №160/27221/23.
Крім того, зазначена адміністративна справа є справою незначної складності, її розгляд вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що, в свою чергу, свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу, який зазначений представником позивача, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи не може бути визнаний судом співмірним зі складністю справи, обсягом та якістю наданих послуг позивачу, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг).
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду у справах №923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення суми понесених витрат із критеріями, встановленими ч.5 ст.134 КАС України, погоджені сторонами витрати на правничу допомогу у розмірах 31 750,00 грн. підтверджені поданими суду документами, проте, зазначена представником позивача вартість послуг в вказаному розмірі є безпідставною з огляду на предмет спору у справі незначної складності.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої ухвалено судове рішення всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.
Враховуючи категорію даної справи, незначну складність справи, наявністю чисельної судової практики, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 31 750,00 грн. є значно завищеними, а тому загальна сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу становить 3 500,00 грн. яка підлягає стягненню з відповідача. 
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 – Лихолат Івана Сергійовича про ухвалення додаткового судового рішення у справі №160/27221/24 та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь фізична особа-підприємець ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 3 500,00 грн.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/27221/24  - залишити без задоволення.  
Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року в адміністративній справі №160/27221/24  -  залишити без змін.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  проголошення.       
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко