ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 травня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/3107/23
провадження № 22-ц/4809/515/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І., 
учасники справи:
позивач – Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2024 року у складі головуючого судді Голосеніної Т. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов і рішення суду першої інстанції.
У червні 2023 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення в загальному розмірі 74 271, 40 грн, з яких: 62 028, 38 грн основного боргу за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року, 3% річних в розмірі 3042,63 грн та інфляційні втрати 9200, 40 грн за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року.
В обгрунтування позовних вказано, що 01 квітня 2023 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград» уклало з ОСОБА_1 договір приєднання відповідно до індивідуального публічного договору, розміщеного на веб-сайті ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за формою, визначеною Постановою КМУ №690 від 05 липня 2019 року, за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за адресою надання послуги: АДРЕСА_1 . 
За умовами вказаного договору підприємство взяло на себе обов`язок надавати послуги з водопостачання та водовідведення та нараховувати розмір плати за отриманні послуги, а відповідачка, згідно умов договору, зобов`язалась сплачувати своєчасно, не пізніше 20-го числа, плату за надані послуги.
Жодних заяв про відмову від користування послугами з водопостачання та водовідведення на адресу підприємства від боржниці не надходило, тому відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати своє майно та оплачувати послуги з водопостачання та водовідведення.
Відповідно до розрахунку заборгованості за водопостачання та водовідведення, нарахування проводиться за комерційним засобом обліку, заборгованість за період починаючи з 01 червня 2020 року по 01 липня 2022 року становить 62 028, 38 грн.
Позивач, посилаючись на вимоги ч. 2 ст.625 ЦК України також просить стягнути з відповідачки на свою користь інфляційні втрати за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року у розмірі 9200, 40 грн та 3% річних у розмірі 3042, 63 грн.

Представник відповідачки подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково у розмірі 12 908,33 грн. Вказав, що позивач просить стягнути борг за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року, однак згідно розрахунку позивача, саме за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року нараховано плату за водопостачання та водовідведення у розмірі 19 248,33 грн. За цей період відповідачка сплатила за послуги позивача 6 340,00 грн, тому заборгованість за період з з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року становить 12 908,33 грн, яку відповідачка визнає (а.с.26).

Представник позивача подала відзив на позовну заяву, в якому підтримала позовні вимоги у зазначених у позові розмірах. Зазначила, що відповідачка особисто підписала заяву про приєднання до публічного договору. Починаючи з грудня 2022 року нарахування плати за водопостачання та водовідведення відповідачці проводилося з урахуванням показників комерційного (загальнобудинкового) приладу обліку за кількістю осіб (2 особи). У квітні 2024 року у квартирі відповідачки було встановлено лічильник питної води та небаланс по будинку розподілявся у відповідності до пп. 2 п. 1 розділу Х формули 42 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Плата за водопостачання та водовідведення була нарахована ОСОБА_1 з урахуванням діючих на той час тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення для ОКВП «Дніпро-Кіровоград» (а.с.29-31).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2024 року позовну заяву Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення станом на 01.02.2022 у розмірі 62 028,38 грн, інфляційні втрати у розмірі 9 200,40 грн, 3% річних у розмірі 3 042,63 грн, а всього 74 271 грн 41 коп; здійснено розподіл судових витрат.
Задоволяючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що відповідачка є споживачем послуг позивача з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , проте за спожиті послуги сплачувала не у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 62 028,38 грн. Оскільки відповідачка, як споживач послуг, свої зобов`язання щодо своєчасності оплати за фактично отримані послуги належним чином не виконувала, наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача 62 028,38 грн заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення. Крім того, установивши, що ОСОБА_1 не сплачувала у повному обсязі та своєчасно за послуги з водопостачання та водовідведення є підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 9 200,40 грн та 3% річних у розмірі 3 042,63 грн відповідно до норм ст. 625 ЦК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Боровський Валерій Антонович, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2024 рокуі ухвалення нового рішення, про часткове задоволення позову ОКВП «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 12 908,33 грн, в решті вимог просить відмовити.
Вказує, що з позовною заявою відповідачка частково погодилась в частині визнання боргу в сумі 12 908,33 грн, решту вимог вважає безпідставними та не обґрунтованими, про що викладено у відзиві на позовну заяву, з наданим відповідним розрахунком. 
ОСОБА_1 дійсно не заперечує, що користувалась послугами відповідача у період з 01.06.2020 по 01.02.2022. Однак не погоджується із сумою боргу. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем своїх вимог в повному обсязі, оскільки заборгованість за період з 01.06.2020 по 01.02.2022 складає 19 248,33 грн. 
Стверджує, що розрахунок заборгованості наданий позивачем є помилковим, відтак у суду відсутні підстави для стягнення з неї усієї суми заборгованості, про що заявлено позивачем.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру заборгованості та нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та відсотків.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Між позивачем ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та відповідачкою ОСОБА_1 склалися правовідносини з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за місцем проживання відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить, зокрема, наявність особового рахунку № НОМЕР_1 .
04 квітня 2023 року ОСОБА_1 підписала заяву-приєднання до індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).
Згідно довідки про нарахування плати та розмір платежів по особовому рахунку № НОМЕР_1 , заборгованість відповідачки за період з червня 2019 по лютий 2022 року становить 62 028,38 грн.
Відповідно до вказаного розрахунку, ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення заборгованості, зокрема у грудні 2019 – 869, 49 грн; у січні 2020 - 877,21 грн; у лютому 2020 року – 1 000 грн; у листопаді 2020 року – 300 грн; у червні 2021 року – 1000 грн; у серпні 2021 року – 1260 грн; у жовтні 2021 року – 630 грн; у листопаді 2021 року – 1 260 грн; у грудні 2021 року – 630 грн та у січні 2022 року – 1260 грн (а.с.7).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції конвенції про захист правлюдини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в ЗУ«Про житлово-комунальні послуги».
Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням.
Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Статтею 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачений перелік житлово-комунальних послуг, зокрема:
житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком;
комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.
За п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ч. 2 ст. 526 ЦК України).
Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг, зокрема, послуг з водопостачання та водовідведення.
Згідно довідки про нарахування плати та розмір платежів по особовому рахунку № НОМЕР_1 , заборгованість відповідачки за період з червня 2019 по лютий 2022 року становить 62 028,38 грн.
Звертаючись до суду з позовом, ОКВП «Дніпро-Кіровоград» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь борг за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року в розмірі 62 028, 38 грн основного боргу, 3% річних в розмірі 3042,63 грн та інфляційні втрати 9200, 40 грн за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року.
З вказаної довідки встановлено, що до розміру суми заборгованості було включено суму заборгованості, яка утворилась до червня 2020 року, та станом на 06 червня 2019 року вже становила 41 130, 84 грн.
Отже, позивачем безпідставно включено до суми заборгованості суми боргу за період, який не є спірним.
Вирішуючи питання про розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, колегія суддів керується відомостями з довідки про нарахування та розмір платежів, так, за період з червня 2020 року по жовтень 2020 року нараховано по 1053, 36 грн щомісячно, листопад 2020 року – 948, 02 грн, грудень 2020 року з урахуванням абонплати – 800, 66 грн, з січня 2021 року по грудень 2021 року з урахуванням абонплати по 945,06 грн щомісячно, а у січні 2022 року – 965, 41 грн. 
Відтак, за період з червня 2020 року по лютий 2022 року заборгованість відповідачки за послуги з водопостачання та водовідведення, згідно довідки позивача складає 19 248, 33 грн.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала часткові оплати послуг зокрема у листопаді 2020 року – 300 грн; у червні 2021 року – 1000 грн; у серпні 2021 року – 1260 грн; у жовтні 2021 року – 630 грн; у листопаді 2021 року – 1 260 грн; у грудні 2021 року – 630 грн та у січні 2022 року – 1260 грн (а.с.7). А всього на загальну суму 6 340 грн.
З урахуванням зазначеного, заборгованість відповідачки перед позивачем за період з червня 2020 року по лютий 2022 року складає 12 908, 33 грн (19 248, 33 грн – 6 340 грн = 12 908,33 грн).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми.
Отже, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесівта отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦК трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника.
Оскільки, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих послуг водопостачання та водовідведення належним чином не виконувала за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року, тому наявні правові підстави для стягнення з неї на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми.
Інфляційні нарахування нараховані: у період з 01.06.2020 по 01.02.2022 індексація на суму 12 908,33 грн [Сукупний індекс інфляції] = 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% = 114,931% (за період червень 2020 - січень 2022) [Інфляційні нарахування] = 12 908,33 грн (сума боргу) ? 114,931% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 12 908,33 грн (сума боргу), що складає 1 927,28 грн.
3 % річних від простроченої суми розраховані: з 01.06.2020 по 31.12.2020 - 214 днів [Проценти] = 12 908,33 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 214 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 226,42 грн; з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 365 днів [Проценти] = 12 908,33 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 387,25 грн; з 01.01.2022 по 01.02.2022 - 32 дні [Проценти] = 12 908,33 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 32 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 33,95 грн, в сумі складають 647,62 грн.
Таким чином, загальна заборгованість ОСОБА_1 за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року становить 15 483, 23 грн, з яких: 12 908, 33 грн - основна сума боргу, 1927,28 грн – втрати з урахуванням індексу інфляції та 647, 62 грн - 3 % річних від простроченої суми.
Суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги, відтак дійшов помилкових висновків про наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення у загальному розмірі 74 271,41 грн, не врахувавши те, що позивач включив до розрахунку заборгованості суму, яка не стосується зазначеного у позові періоду.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення суми, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку в частині визначення розміру заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2024 року в частині розміру заборгованості за надані послуги, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача зміні та стягненні з ОСОБА_1 на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» 15 483, 23 грн з яких: 12 908, 33 грн - основна сума боргу, 1927,28 грн – втрати з урахуванням індексу інфляції та 647, 62 грн - 3 % річних від простроченої суми боргу.

Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру заборгованості за надані послуги водпостачання та водовідведення, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.
В порядку розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 20,8 % (15 483,23*100/74 271,41) від ціни позову, з ОСОБА_1 на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за подання позовної заяви підлягає стягненню судовий збір в розмірі 558, 27 грн (2684*20,8%).
Крім того, в порядку розподілу судових витрат пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги, що становить 79,2 % (100-20,8) з ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 188,59 грн (4 026*79,2%) грн судового збору.
Остаточно, шляхом проведення взаємозаліку, з ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 670, 32 (3 188, 59 – 558,27).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2024 року змінити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року в загальному розмірі 15 483, 23 грн з яких: 12 908, 33 грн - сума боргу за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2022 року, 1 927,28 грн – втрати з урахуванням індексу інфляції та 647, 62 грн - 3 % річних від простроченої суми боргу.
Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 3 188,59 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повна постанова складена 20.05.2025.

Судді                                                           
С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко