ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2025 року 
м. Київ
справа № 646/1709/23
провадження № 51-322км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
обвинуваченої                                           ОСОБА_6 ,
захисника                                                   ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 січня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62022170020000975, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Куп`янська Харківської області та жительки АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Червонозаводський районний суд м. Харкова у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК, ухвалою від 08 січня 2025 року задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 на 60 днів - до 08 березня 2025 року включно.
Одночасно для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) визначив ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 454 200 грн.
Крім того, суд постановив у разі внесення визначеної суми застави звільнити ОСОБА_6 з-під варти й покласти на неї обов`язки на строк до 08 березня 2025 року включно, а саме: прибути за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з постійного місця перебування без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування; утриматися від спілкування зі свідками щодо обставин вчинення інкримінованого їй злочину; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду, прокурор звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 17 січня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора з тих мотивів, що зазначена ухвала суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення інших учасників провадження 
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На переконання сторони обвинувачення, ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави стосовно ОСОБА_6 постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Прокурор, посилаючись на ч. 5 ст. 331 та ч. 2 ст. 392 КПК, зазначає, що апеляційну скаргу сторони обвинувачення було подано саме на рішення суду, ухвалене під час судового розгляду в суді першої інстанції, а тому апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Наголошує на тому, що висновки суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження щодо ухвали місцевого суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 з одночасним застосуванням альтернативної застави не узгоджуються із ч. 6 ст. 176 та ч. 4 ст. 183 КПК, якими, зокрема, передбачено, що під час дії воєнного стану суд, постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має право не визначати розміру застави щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407-1, 408, 429, 437, 442-1 КК.
Касатор указує, що процесуальним законом передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмову в його застосуванні. Водночас, якщо в тій самій ухвалі суд додатково визначив заставу як альтернативу триманню під вартою, її оскарження не розглядається як оскарження окремого запобіжного заходу.
Як зазначає прокурор, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, неправильно витлумачив положення ст. 392 КПК, звузив їх зміст, що призвело до помилкового висновку про відсутність у сторони кримінального провадження права на оскарження ухвали суду.
У письмовому запереченні на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 , посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить залишити цю скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження - без зміни. 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , надавши відповідні пояснення, підтримала касаційну скаргу в повному обсязі. 
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_6 заперечили стосовно задоволення касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзіпрокурора, Суд дійшов висновку, що ця скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як визначено ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
За приписами ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як указано в п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою місцевого суду ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 08 березня 2025 року включно, та одночасно визначено заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становило 454 200 грн, з покладенням певних обов`язків.
Не погодившись з цим рішенням суду, прокурор звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного суду. В ній сторона обвинувачення просила скасувати рішення місцевого суду в частині визначення розміру застави щодо обвинуваченої у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Апеляційний суд ухвалою від 17 січня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора з тих підстав, що оскаржувана ним ухвала про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в частині визначення розміру застави не може бути предметом апеляційного перегляду, оскільки не входить до переліку, передбаченого статтями 392, 422-1 КПК.
Однак із цим рішенням суду апеляційної інстанції не може погодитися суд касаційної інстанції.
Відповідно до вимог статей 392, 394 КПК ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом, обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.
Положеннями ст. 422-1 КПК визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
З рішення апеляційного суду вбачається, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за скаргою прокурора, послався на те, що останній оскаржував ухвалу лише в частині визначення обвинуваченій застави, яку було постановлено під час судового розгляду кримінального провадження, тому вона оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. 
Однак апеляційний суд не врахував приписів ч. 3 ст. 183 КПК, відповідно до яких під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави та ч. 4 тієї ж статті, згідно з якою під час дії воєнного стану суд має право не визначити розмір застави, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст. 111 КК. Водночас застава в цьому випадку не є окремим запобіжним заходом, а є його складовою частиною.
Отже, процесуальним законом передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, а оскарження альтернативного запобіжного заходу у виді застави, визначеного разом з основним в ухвалі місцевого суду, не може розглядатися як оскарження іншого запобіжного заходу.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 26 січня 2022 року (справа № 554/8481/18, провадження № 1728км21), від 08 грудня 2021 року (справа № 930/2062/21, провадження № 51-4730км21).
На переконання колегії суддів, ухвала апеляційного суду суперечить положенням статей 370, 392, 394, 399 КПК і не може визнаватися законною, обґрунтованою та вмотивованою. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно зважити на викладене в цій постанові та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
Касаційну скаргупрокурора задовольнити.
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 січня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                         ОСОБА_3