Номер провадження: 22-ц/813/3502/25 
Справа № 519/1195/24
Головуючий у першій інстанції Москаленко І.О.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Комлевої О.С.,
Сєвєрової Є.С.,
       
розглянувши у  порядку письмового  провадження,  без участі  учасників справи,  апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 11.11.2024 року, ухваленого під головуванням судді Москаленко І.О., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

                                           встановив:

15.08.2024 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 342,00 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 08.02.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 182041657, згідно умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом.

28.11.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» була укладена додаткова угода № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до умов якої до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 182041657 від 08.02.2021 року, що підтверджується реєстром прав вимоги №129 від 13.04.2021 (а.с.28).

31.12.2020 року між вищевказаними сторонами було укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 року та договір факторингу до договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/111801 від 28.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та №28/1118-01 (а.с.39-42).

31.12.2021 року вищевказані сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року (а.с.38). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу, в редакції від 31.12.2020 року.

03.08.2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено додаткова угода № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача (а.с.51).

30.12.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено додаткова угода № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача (а.с.52).

05.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклало з ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» договір факторингу № 05/07/24, за умовами якого до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»  перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 182041657 від 08.02.2021 року, що підтверджується реєстром боржників від 05.07.2024 року.

Посилаючись на те, що позичальник не виконав умови кредитного договору, у останнього станом на 05.07.2024 року виникла заборгованість у розмірі 21 342,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 15 342,00 грн. - прострочена заборгованість за відсотками, позивач просив його позовні вимоги заджовольнити.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 11.11.2024 року у задоволенні позову ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було відмовлено (а.с.102-104).

В апеляційній скарзі ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» ставить питання про скасування заочного рішення Южного міського суду Одеської області від 11.11.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.110-115).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 22.04.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Крім того, враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України  малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.01.2025 року (а.с.148), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.149-151). 
Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція надсилалася відповідачу ОСОБА_1 за місцем його реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.84). 
Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу 25.03.2025 року повернулася до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.157-158), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України вважається його належним сповіщеннями.

Крім того, з врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 22.04.2025 року.
Також слід зазначити, що в період з 14.04 по 18.04.2025 року суддя Комлева О.С. перебувала на навчанні в Національній школі суддів України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено факту відступлення права вимоги за кредитним договором, а тому ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не є належним позивачем у справі. Крім того, позивачем не було надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, як і за іншими договорами факторингу, на які посилається позивач у позові (а.с.102-104).

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне. 

Відповідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Так, із матеріалів справи вбачається наступне.
08.02.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 182041657, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 6000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору (а.с.22-24).

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за кредитним договором № 182041657 від 08.02.2021 року, що підтверджується реєстром прав вимоги №129 від 13.04.2021 року.
Пунктом 2.1 розділу 2 вказаного договору передбачено, що згідно умов договору клієнт-зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.        
Тобто предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.        
Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами.        
Пунктом 1.2. договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме: реєстрах прав вимоги.        
В той же час, відповідно до п. 1.5. договору факторингу, реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку №1 до договору (а.с.24-звор.).        
Тобто, реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання сторін.
Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. 

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 129 від 13.04.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1822041657 від 08.02.2021 року (а.с.45-476).        
Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги.
       
Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.        
Таким чином відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс» відбулося відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), який було фактично укладено після укладення кредитного договору (з додатковими угодами до нього).
       
З огляду на викладене, договір М 28/1118-01 року є угодою, яка підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2022 року (а.с.56-59).

Крім того, 28.11.2019 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу « 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору було продовжено до 31.12.2020 року (а.с.28).

В подальшому, 31.12.2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №26 , відповідно до умов якої строк дії договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018 року продовжено до 31.12.2021 року (а.с.39-42).

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року (а.с.38)..

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача, що підтверджується реєстром прав вимоги №11 від 31.08.2023 року. 
В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди № 2 від 03.08.2021 року та № 3 від 30.12.2022 року, відповідно до яких строк дії договору №05/0820-01 було продовжено до 30.12.2024 року, включно (а.с.51-52, 70-72).

05.07.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 05/07/24 (а.с.75-78).
Відповідно до п. 1.2. вказаного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. 

Згідно Акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 05/07/2024 від 05.07.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 182041657 від 08.02.2021 року (а.с.79)..        

Враховуючи наведене, укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 від 08.02.2021 року не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги за кредитним договором № 182041657 від 08.02.2021 року передано від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому – позивачу, на підставі реєстру, який оформлений належним чином.

В оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, як і за іншими договорами факторингу, на які посилається позивач у позові.

Як вже зазначалось вище, за правилами ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Зокрема частина «у будь-який передбачений договором спосіб» у визначенні поняття договору факторингу свідчить про те, що оплата договору факторингу не є імперативною нормою.
Таким чином, сторони договору можуть самостійно встановлювати строки для проведення оплати й даний фант не взаємопов`язаний з предметом договору та переходом права вимоги.

Така ж позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, а саме, що ознаками договору відступлення права вимоги є: 
1) відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 
2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 
3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 
4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 
5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у позові з підстав не доведення позивачем факту відступлення права вимоги за кредитним договором. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову, з огляду на наступне. 

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Разом з тим, позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню, а саме на 6 тисяч 18 грн., виходячи з наступного.
Як вже зазначалось, 08.02.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 182041657, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 6 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3,65% річних, що становить 0,01% за кожний день користування кредитними коштами, строком на 30 днів (а.с.22-24).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 05.07.2024 року у ОСОБА_1 має місце заборгованість у розмірі 21 342,00 грн., з яких: 6000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 15 342,00 грн. - прострочена заборгованість за відсотками (а.с.31).
Із паспорту споживчого кредиту також вбачається, що сума кредиту складає 6 000 грн. на строк кредитування 30 днів, з процентною ставкою 3,65, загальні витрати за кредитом складають 18 грн. та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складає 6 018 грн. (а.с. 21).
Станом на даний час заборгованість за кредитом позичальником не погашена.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що стягненню підлягає лише сума тіла кредиту у розмірі 6 000 грн. і відсотки за 30 днів дії кредитного договору, що складає 18 грн. (а.с.24-звор.).
Інші відсотки можуть бути стягнути з відповідача на користь позивача лише на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач не посилався на ч. 2 ст. 625 ЦЙК України і не ставив питання про стягнення з відповідача відсотків на підставі вказаної норми права, у задоволенні решти позовних вимог має бути відмовлено.

Колегія суддів також зазначає, що банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Зважаючи на те, що позивач – апелянт у справі, частково надав суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, та враховуючи заборгованість за кредитом, що має місце на даний час, яка позичальником не погашена, позовні вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 342,00 грн. підлягають частковому задоволенню, на суму 6018 грн., що складає 28,2 % від заявлених позовних вимог.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» також ставить питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6 000,00 грн. та 3 000,00 грн. у суді апеляційної інстанції, а всього в сумі 9 000 грн. (а.с.115).

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було додано договір про надання правничої допомоги № 05/07/24-02 від 05.07.2024 року, укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (а.с.67-68), додаткову угоду до вказаного договору № 5 від 05.07.2024 року, а також Акт прийому передачі наданих послуг від 05.07.2024 року, відповідно до якого вартість наданих послуг у суді першої інстанції склала 6 000,00 грн. (а.с.63).
Згідно зазначеного Акту, Адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надало в суді першої інстанції наступні послуги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» :
-складання позовної заяви, вартість послуги 5 000,00 грн.
-вивчення матеріалів справи, вартість послуги 500,00 грн.;
-надання усної консультації, вартість послуги 500,00 грн. (а.с.63). 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених ч. 4 ст. 137 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу у суді першої інстанції.
При зменшенні витрат на правову допомогу апеляційним судом враховано:
- чи змінювалася правова позиція сторін під час розгляду справи у суді першої інстанції;
- чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі  № 910/20852/20.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» під час розгляду справи у суді першої інстанції були не змінними.
Крім того, судом апеляційної інстанції було враховано, що справа розглянута судом першої інстанції без участі учасників справи (а.с.200).

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору і задоволених позовних вимог, а також враховуючи критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у суді першої інстанції у розмірі 1692,00 грн. (6000 х 28,2%)
При цьому колегія суддів виходить із принципів розумності та справедливості судових витрат на правничу допомогу.

Крім того, як вже зазначалось, в апеляційній скарзі апелянт також ставить питання про стягнення з відповідача витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн.
На підтвердження апелянтом було надано Акт прийому – передачі наданих послуг від 10.12.2024 року, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 05/07/24-02 від 05.07.2024 року. Відповідного вказаного акту Адвокатське об`єднання «Тараненко та партнери» надало апелянту наступну послугу: складання апеляційної скарги, вартість якої склала 3 000,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що вказані витрати є документально підтвердженими, а їх розмір – обґрунтованим та співмірним із обсягом наданих послуг, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» судові витрати, пов`язанні із наданням правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 846,00 грн. (3000 х 28.2%).
А всього стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у судах першої та апеляційної інстанціях у розмірі 2 538 грн. (1692 грн. + 846 грн.)

Крім того, враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 683,12 грн. (2 422,40 грн. х 28,2%) (а.с. 80) та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1024, 68 грн. (3 633,60 грн. х 28,2%) (а.с.122), а всього: 1707,80 грн. (683,12 + 1024,68), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Також зважаючи на те, що зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд, 
                                             ухвалив:      

Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» задовольнити часткоаво.
Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 11.11.2024 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 43541163, заборгованість за кредитним договором № 182041657 від 08.02.2021 року у розмірі 6 018,00 грн. (шість тисяч вісімнадцять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ: 43541163, судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях у розмірі 1707,80 грн. (одну тисячу сімсот сім гривень 80 копійок) та судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у судах першої та апеляційної інстанціях у розмірі 2 538,00 грн. (дві тисячі п`ятсот тридцять вісім гривень 00 копійок). 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:                                        С.М. Сегеда  

       О.С. Комлева 

       Є.С. Сєвєрова