ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року	Львів	Справа № 500/3844/24 пров. № А/857/27088/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій обл. та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2024р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Захарчука Юрія Володимировича, діючого на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій обл., Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській обл. про визнання протиправним та скасування рішень про відмову в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Подлісна І.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 25.09.2024р., м.Тернопіль; дата складання повного рішення суду І інстанції: 25.09.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

12.06.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) представник адвокат Захарчук Ю.В., діючий на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Миколаївській обл. № 192650010508 від 16.01.2024р.;
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача ГУ ПФ України в Донецькій обл. № 192650010508 від 30.01.2024р.;
зобов`язати ГУ ПФ України в Тернопільській обл. зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи з 21.10.1994р. по 04.06.2009р. на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) Комунального некомерційного підприємства /КНП/ «Чортківський обласний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради у подвійному розмірі;
зобов`язати ГУ ПФ України в Тернопільській обл. призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку згідно з ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», з 08.01.2024р.;
стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір (а.с.1-3, 23).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.25 і на звороті).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2024р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України у Миколаївській обл. № 192650010508 від 16.01.2024р.; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Донецькій обл. № 192650010508 від 30.01.2024р.; зобов`язано ГУ ПФ України в Донецькій обл. зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи з 21.10.1994р. по 04.06.2009р. на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) КНП «Чортківський обласний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради у подвійному розмірі; зобов`язано ГУ ПФ України в Донецькій обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку згідно з ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» з 08.01.2024р., прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Донецькій обл. на користь ОСОБА_1 605 грн. 60 коп. сплаченого судового збору (а.с.105-108).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржили відповідачі ГУ ПФ України в Тернопільській обл. та ГУ ПФ України в Донецькій обл.

У поданій апеляційній скарзі ГУ ПФ України в Тернопільській обл., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.131-134).
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють, зокрема, у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на зниження пенсійного віку, якщо вони станом на 01.01.1993р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або працювали в зазначеній зоні з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986р. незалежно від часу проживання в цей період.
За умовами ч.1 ст.26 Закону України № 1058-IV від 09.03.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2022р. по 31.12.2022р. не менше 29 років. Положення Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 5 років, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку
Водночас, страховий стаж позивача на дату звернення із заявою про призначення пенсії (24.01.2024р.) становить 21 рік 05 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Відтак, ГУ ПФ України в Донецькій обл. обґрунтовано відмовлено позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із відсутністю страхового стажу 25 років. 

У свою чергу, ГУ ПФ України в Донецькій обл. у поданій апеляційній скарзі покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.113-115).
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не врахував ту обставину, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють, зокрема, у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на зниження пенсійного віку, якщо вони станом на 01.01.1993р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або працювали в зазначеній зоні з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986р. незалежно від часу проживання в цей період.
Згідно п.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію мають за наявності відповідного стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, а саме 25 роки у разі набуття права на пенсію у 2023 році.
За матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж позивача склав 21 рік 05 місяців 21 день; період проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986р. по 31.12.2014р. склав 28 років 08 місяців 06 днів, в тому числі станом на 01.01.1993р. склав 06 років 08 місяців 06 днів.; до страхового стажу зараховано усі періоди.
Водночас, для підтвердження права на зарахування до страхового стажу періоду роботи в Чортківському шкірно-венерологічному диспансері періоду роботи з 21.10.1994р. по 31.12.2003р. у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України № 1788-XIІ від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» та ст.24 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивачу необхідно надати довідку про роботу як медичного працівника з хворими на патологію, зазначену в ст.60 Закону № 1788-XIІ. 
Отже, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний орган 30.01.2024р. прийняв рішення № 192650010508 про відмову в призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Як з`ясовано під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася у м.Чорткові Тернопільської обл. (а.с.5-6), є особою, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (4 категорія), що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.7).
Після досягнення 55-річного віку, позивач ОСОБА_1 звернулася 08.01.2024р. та 24.01.2024р. до ГУ ПФ України в Тернопільській обл. із заявами про призначення їй пенсії за віком на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності ГУ ПФ України в Миколаївській обл. розглянуло заяву позивача від 08.01.2024р. та прийняло 16.01.2024р. рішення № 192650010508 про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Підставою для такого рішення визначено відсутність необхідного страхового стажу, передбаченого ч.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», - 25 років (а.с.19 і на звороті).
У свою чергу за принципом екстериторіальності ГУ ПФ України в Донецькій обл. розглянуло заяву позивача від 24.01.2024р. та прийняло 30.01.2024р. рішення № 192650010508 про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Підставою для такого рішення визначено те, що страховий стаж позивача на дату звернення із заявою про призначення пенсії становить 21 рік 05 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Окрім цього, для підтвердження права на зарахування до страхового стажу періоду роботи в Чортківському шкірно-венерологічному диспансері періоду роботи з 21.10.1994р. по 31.12.2003р. у подвійному розмірі необхідно надати довідку про роботу як медичного працівника з хворими на патологію (а.с.20 і на звороті).

Не погоджуючись із відмовою пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 21.10.1994р. по 04.06.2009р. на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) в КНП «Чортківський обласний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради у подвійному розмірі, та відповідно у призначенні пенсії за віком, представник позивача звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що за правилами ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 21.10.1994р. по 04.06.2009р. працювала на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) КНП «Чортківський обласний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної.
Отже, відмова відповідача зарахувати до стажу позивача в подвійному розмірі періодів її роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та є протиправною.
Водночас, з метою повного та належного захисту прав позивача та враховуючи дискреційні повноваження пенсійного органу, необхідно зобов`язати ГУ ПФ України в Донецькій обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку з 08.01.2024р. та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог щодо відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл., тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно з ч.1 ст.55 вказаного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Частиною 2 ч.1 ст.55 наведеного Закону передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи – особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
При цьому, норми спеціального закону в розглядуваному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України № 1788-XIІ від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /Закон № 1788-XIІ/, Законом України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-IV/, який набрав чинності 01.01.2004р.
Відповідно до преамбули Закону № 1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу) станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до ст.60 Закону № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 637 від 12.08.1993р. /Порядок № 637/, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно із записами в трудовій книжці від 29.10.1994р. ОСОБА_1 у період з 21.10.1994р. по 04.06.2009р. працювала на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) КНП «Чортківський обласний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної (а.с.8-9).
Вказані обставини також підтверджуються архівним витягом № 44 від 22.01.2024р. з наказу КНП «Чортківський обласний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради № 70 від 21.10.1994р. і про прийняття на роботу санітаркою відділу КНП «Чортківський обласний комунальний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради ОСОБА_1 та архівним витягом № 43 від 22.01.2024р. з наказу НКП «Чортківський обласний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради № 40 від 03.06.2009р. про звільнення ОСОБА_1 з посади молодшої медичної сестри КНП «Чортківський обласний комунальний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради (а.с.10-11).
Згідно з довідкою Чортківського обласного комунального шкірно-венерологічного диспансеру № 1 від 23.01.2023р. ОСОБА_1 з 21.10.1994р. (наказ № 70 від 21.10.1994р.) по 04.06.2009р. (наказ № 40 від 03.06.2009р.), працювала в КНП «Чортківський обласний комунальний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) (а.с.12).
Окрім цього, встановлено, що ОСОБА_1 працюючи в КНП «Чортківський обласний комунальний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради на посаді молодшої медичної-сестри (санітарки) з 21.10.1994р. по 04.06.2009р. отримувала за шкідливі умови праці доплату в розмірі 15 % до заробітної плати, що підтверджується довідкою КНП «Чортківська центральна міська лікарня» Чортківської міської ради № 27 від 03.04.2024р. про заробітну плату, довідками Чортківського РКП «Трудовий архів» №№ 156, 157, 158, 159 від 26.03.2024р. про заробітну плату (а.с.13-17).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я.

За правилами ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04.12.2019р. у справі № 689/872/17, від 20.04.2022р. у справі № 214/3705/17, від 27.04.2023р. у справі № 160/14078/22.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що незарахування пенсійним органом до стажу позивача у подвійному розмірі періодів роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я з 21.10.1994р. по 04.06.2009р. не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та є протиправним.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФ України у Миколаївській обл. № 192650010508 від 16.01.2024р. та рішення ГУ ПФ України в Донецькій обл. № 192650010508 від 30.01.2024р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком є протиправним, через що правильно скасовано судом першої інстанції.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання ГУ ПФ України в Донецькій обл. зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи з 21.10.1994р. по 04.06.2009р. на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) КНП «Чортківський обласний шкірно-венерологічний диспансер» Тернопільської обласної ради у подвійному розмірі та зобов`язання ГУ ПФ України в Донецькій обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку згідно з ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» з 08.01.2024р., прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що обраний спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам діючого законодавства; судом першої інстанції наведено повну і детальну аргументацію його вибору, яка апелянтами не спростована.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача частково задоволені у визначений спосіб.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг слід покласти на апелянтів ГУ ПФ України в Тернопільській обл. та ГУ ПФ України в Донецькій обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій обл. та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.09.2024р. в адміністративній справі № 500/3844/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на апелянтів Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій обл. та Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного судового рішення: 05.05.2025р.