П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4632/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Воробйова І.А. 
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
19 травня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - військова частина НОМЕР_1 , відповідач 1), із позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати станом на день звільнення 17.12.2021 р., одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ;
- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ".
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.12.2021 р. наказом №266 військової частини НОМЕР_1 штаб сержанта 143 роти охорони ОСОБА_1 звільнено з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Як зазначено у наказі вислуга років календарна склала 19 років 4 місяці 10 днів.
Однак позивачу не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні із чим він не погоджується , що стало підставою для звернення до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі регламентуються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " ( далі - Закон №2011-XII ).
Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-XII (на дату звільнення позивача 17.12.2021) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених   пунктом 1   частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до положень п.2, 3 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України від 07.06.2018 № 260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Пунктом 7 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України від 07.06.2018 №260 у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої   Законом України   "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Із процитованого видно, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби з підстав закінчення строку контракту, виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Так спірним у даній справі є питання чи набув при попередньому звільненні позивач право на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Так, апелянт наполягає на тому, що таке право набув і допомога йому виплачена.
Однак, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції неодноразово витребовувались відомості щодо сум виплачених позивачу при звільненні, зокрема, відомості із особового рахунку позивача.
На виконання судових рішень надано особовий рахунок позивача, в якому відсутні відомості щодо виплати одноразової допомоги при звільненні.
Із довідки Галузевого державного архіву від 04.10.2024 р. також випливає , що допомога при звільненні не виплачувалась.
Стосовно наказу військової частини НОМЕР_1 №70 від 12.04.2007, то судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що він містить лише посилання на виплату грошової допомоги при звільненні, однак не зазначає, що це саме одноразова грошова допомога при звільненні за відповідну кількість календарних років служби позивача як і не містить інформації щодо кількості років, місяців служби.
Більш того, із даного наказу не є можливим встановити чи набув і реалізував позивач в 2007 році право на одноразову грошову допомогу при звільненні.
За таких обставин, а також беручи до уваги, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції судом вжито всі належні заходи з метою отримання відповідних доказів, а відповідачем в апеляційній скарзі так і не доведено, що позивач набув і реалізував в 2007 році право на одноразову грошову допомогу при звільненні, то колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що останнім допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті станом на день звільнення 17.12.2021 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Як наслідок, порушене право позивача належним чином відновлене у спосіб зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ".
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Курко О. П.