ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2025 року 
м. Київ
справа № 344/9764/21
провадження № 51-4692 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2024 року щодо 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , 
засудженої за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.       Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2023 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 3 ст. 190 КК (у редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 4 ст. 190 КК (у редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна.
2. Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково, ухвалено стягнути із ОСОБА_7 на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 562 442 грн та моральної шкоди 20 000 грн. Також, задоволено частково цивільний позов ОСОБА_9 , ухвалено стягнути із ОСОБА_7 на її користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 399 953,1 грн.
3. Також цим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК (у редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) та ч. 3 ст. 190 КК  (у редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа. Відмовлено у задоволенні цивільних позовів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
4. Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та інших заходів забезпечення кримінального провадження. 
5. Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 29 липня 2024 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін.
6. За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_7 , діючи з метою особистого незаконного збагачення шляхом зловживання довірою, в серпні 2018 року, перебуваючи в м. Івано-Франківську по вул. Шпитальна, 1, зустрілась із потерпілим ОСОБА_8 , з яким тривалий час перебувала в дружніх відносинах. У цей час у неї виник злочинний намір на заволодіння грошовими коштами потерпілого. Так, будучи заздалегідь обізнаною щодо діяльності потерпілого з обміну іноземних валют, ОСОБА_7 запропонувала йому вести спільну діяльність, яка нібито буде виражатись у придбанні нею в оптових обсягах цукру, алкогольних напоїв і подальшій їх реалізації.
7. Зокрема, згідно даної усної пропозиції, яка зацікавила ОСОБА_8 та на яку він погодився, ОСОБА_7 повинна була приносити до його пункту обміну валют, розміщеному за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Шпитальна,1, іноземну валюту, яку потерпілий мав би обмінювати їй на гривні за курсом валют, нижчим від офіційного, а ОСОБА_7 надалі повинна була купляти в оптових обсягах цукор, алкогольні напої та реалізовувати їх, внаслідок чого кожен з них мав отримувати обумовлену матеріальну вигоду.
8. Надалі в період з 09 серпня 2018 року до 19 лютого 2019 року ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, користуючись повною довірою ОСОБА_8 та не маючи жодних намірів виконувати наявну між ними домовленість, отримала від нього грошові кошти в розмірі 2 562 442 грн, в обмін на які зі своєї сторони жодних грошових коштів не надавала, мотивуючи це виникненням проблем із придбанням та реалізацією продукції та понесенням додаткових грошових витрат, якими не володіє, таким чином незаконно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 у сумі 2 562 442 грн, спричинивши останньому майнову шкоду у особливо великих розмірах.
9. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , діючи умисно і повторно з метою особистого незаконного збагачення шляхом зловживання довірою, у січні 2020 року, перебуваючи в м. Івано-Франківську по вул. Шашкевича, 9, зустрілась із потерпілою ОСОБА_9 , з якою тривалий час була знайома, користуючись її послугами як продавця жіночого одягу. У цей час у ОСОБА_7 виник умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 .
10. ОСОБА_7 , володіючи зі слів ОСОБА_9 інформацією про наявні в неї грошові збереження, маючи на меті заволодіння ними, запропонувала потерпілій спільну діяльність у придбанні та реалізації харчових продуктів, для чого потерпіла повинна була надавати їй грошові кошти, за які вона разом зі своєю часткою коштів буде купляти харчові продукти за оптовими цінами і перепродувати їх, після чого всі отримані грошові кошти разом із додатковим заробітком буде повертати потерпілій.
11. Надалі у період з 09 до 15 січня 2020 року ОСОБА_9 , будучи зацікавленою в пропозиції ОСОБА_7 та погодившись на неї, перебуваючи у м. Івано-Франківську, у різних частинах мікрорайону «Каскад» передала ОСОБА_7 грошові кошти в іноземній валюті та національній грошовій одиниці, які ОСОБА_7 , з метою входження в повну довіру потерпілої та подальшого шахрайського заволодіння її грошовими коштами, повернула ОСОБА_9 упродовж січня-лютого 2020 року, у тому числі з прибутком від продажу товару.
12. Після цього, 28 січня 2020 року ОСОБА_7 , користуючись повною довірою потерпілої ОСОБА_13 , діючи умисно, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння грошовими коштами потерпілої, запропонувала їй спільно придбати земельну ділянку, нібито розміщену в центральній частині с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради призначену для будівництва житлових будинків, на що ОСОБА_13 погодилась.
13. У період з 28 січня до 10 лютого 2020 року ОСОБА_7 під приводом оформлення додаткової площі земельної ділянки, присвоєння їй кадастрового номеру, необхідного геодезичного дослідження, яку вона нібито планує придбати та приватизувати спільно із потерпілою ОСОБА_9 , отримала від останньої грошові кошти в сумі 16 300 дол. США, якими надалі розпорядилась на власний розсуд, завдавши таким чином потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду у великих розмірах,  що згідно офіційного курсу гривні, установленого НБУ на 10 лютого 2020 року, становило 399 953,1 грн.
14. Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалася за ч. 2 ст. 190 КК у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому (епізод з потерпілою ОСОБА_10 ) та за ч. 3 ст. 190 КК - у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, у великих розмірах (епізоди з потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ). За вказаними епізодами обвинувачену ОСОБА_7 виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.
15. Таким чином, ОСОБА_7 вчинила дії спрямовані на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), у особливо великих розмірах; заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), повторно, у великих розмірах.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
16. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень і закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.
17. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що під час досудового розслідування та в ході судового розгляду ОСОБА_7 вину не визнавала та вважала, що між нею і потерпілими існували цивільно-правові відносини. Місцевий суд, ухвалюючи оскаржуваний вирок, не забезпечив застосування до ОСОБА_7 належної правової процедури, допустив численні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, внаслідок чого ухвалив незаконне, необґрунтоване і невмотивоване рішення. Як наслідок, оскаржуваний вирок, в частині визнання ОСОБА_7 винуватою, не відповідає вимогам ст. 370 КПК. 
18. Зокрема, захисник вказує, що місцевий суд залишив поза увагою те, що:
- ОСОБА_7 не набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, оскільки письмове повідомлення про підозру, а також докази його вручення у матеріалах провадження відсутні. Крім того, органом досудового розслідування не дотримано вимог статей 42, 276-278 КПК та ч. 1 ст. 52 КПК, зокрема в частині не роз`яснення їй прав як підозрюваній, та обов`язкової участі захисника з моменту повідомлення про підозру;
- досудове розслідування здійснене неуповноваженим слідчим ОСОБА_14 , оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутнє процесуальне рішення у формі постанови за підписом керівника органу досудового розслідування, а долучене прокурором доручення не відповідає вимогам ст. 110 КПК. Крім того ОСОБА_15 , який надав доручення слідчому     ОСОБА_14 був заступником начальника відділу у складі Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області та не був керівником органу досудового розслідування (начальником чи заступником начальника СУ ГУНП в Івано-Франківській області), а тому не мав повноважень визначати слідчого у кримінальному провадженні. При цьому, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що зазначення у витягу ЄРДР прізвища слідчого є достатньою підставою для здійснення ним процесуальних дій;
- в матеріалах кримінального провадження № 1202009000000677 від 21 вересня 2021 року (епізод з потерпілим ОСОБА_8 ) відсутнє процесуальне рішення - постанова про призначення прокурора ОСОБА_16 у кримінальних провадженнях №№ 1202109000000181, 1202109000000182, 1202109000000183 від 24 квітня 2021 року і кримінальному провадженні № 1202109000000326 від 03 червня 2021 року, відповідно прокурор ОСОБА_16 не був уповноважений в передбачений законом спосіб на здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні
№ 1202109000000181 (епізод з потерпілою ОСОБА_9 ) і на прийняття рішення про об`єднання цього провадження з провадженням № 1202009000000677 (епізод з потерпілим ОСОБА_8 ). 
- в матеріалах провадження, наданих стороні захисту для ознайомлення в порядку ст. 290 КПК, були відсутні ухвали слідчого судді про дозвіл на їх проведення, така ухвала була надана лише в судовому засіданні через приблизно два роки після закінчення досудового розслідування, а отже документи, які стали підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій не були відкриті стороні захисту у зв`язку з тим, що прокурором не було вжито необхідних і достатніх заходів для їх розтаємнення. Крім того в порушення ч. 6 ст. 246 КПК у матеріалах провадження відсутнє доручення слідчого оперуповноваженому оперативному підрозділу на проведення НСРД; 
- таємний запис потерпілою  ОСОБА_13 телефонних розмов із ОСОБА_7 суперечить рішенню Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року.
19. Захисник наголошує, що допущені порушення обумовлюють недопустимість всіх доказів, зібраних під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.
20. Апеляційний суд зазначених порушень не усунув та не навів достатніх підстав для визнання апеляційної скарги необґрунтованою. Зокрема, апеляційний суд: в порушення ст. 23 КПК за клопотанням сторони захисту безпосередньо не дослідив повідомлення про підозру; в порушення ч. 2 ст. 419 КПК, відхиляючи аргументи сторони захисту про відсутність у слідчого ОСОБА_14 повноважень не навів правового обґрунтування та підстав для відхилення позиції захисту; не навів підстав для неврахування позиції захисту про визнання недопустимими фактичних даних, джерелами яких є матеріали НСРД, у зв`язку з проведення НСРД співробітниками оперативного підрозділу без доручення слідчого; не навів обґрунтованих підстав на спростування позиції захисту про відсутність належних повноважень у прокурора ОСОБА_16 .
21. Загалом сторона захисту вважає, що судові рішення не відповідають статтям 370, 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
22. У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечувала щодо задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
23. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
24.Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
25. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
26. Статтею 412 КПК визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
27. Відповідно до ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
28. Як передбачено ст. 419 КПК, в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких її визнано необґрунтованою.
29. Суд апеляційної інстанції практично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
30. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК під час перегляду вироку місцевого суду апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 цього Кодексу і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Тобто в цьому рішенні необхідно проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
31. Однак суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 наведених вимог закону не дотримався та, залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, належним чином не перевірив усіх доводів, викладених у ній, відповідей на них не дав, не провів ретельного аналізу й оцінки обставин, на які посилався апелянт, що суперечить вимогам ст. 419 КПК.
32. Не погодившись з вироком місцевого суду, захисник, посилаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не врахування висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, недопустимість доказів, подав апеляційну скаргу (доводи якої аналогічні за змістом доводам касаційної скарги) та просив вирок місцевого суду скасувати, а провадження закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. 
33. Разом з тим, апеляційний суд, хоча частково й виклав вимоги сторони захисту у своєму рішенні, однак залишив без будь-якої правової оцінки, зокрема доводи захисника про здійснення досудового розслідування неуповноваженим слідчим ОСОБА_14 , з огляду на відсутність в матеріалах провадження постанови про визначення слідчого, а також невідповідність вимогам ст. 110 КПК долученого прокурором доручення слідчому на здійснення досудового розслідування за підписом заступника начальника відділу у складі Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_17 . 
34. Не надав належної правової оцінки і доводам сторони захисту про відсутність повноважень у прокурора ОСОБА_16  з огляду на відсутність в матеріалах провадження № 1202009000000677 від 21 вересня 2021 року процесуального рішення про призначення прокурора ОСОБА_16 у кримінальних провадженнях №№ 1202109000000181, 1202109000000182, 1202109000000183 від 24 квітня 2021 року та № 1202109000000326 від 03 червня 2021 року, які останнім були об`єднані з провадженням № 1202009000000677 від 21 вересня 2021 року.
35. Зокрема, захисник указував на те, що прокурор ОСОБА_16 не був уповноважений в передбачений законом спосіб на здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 1202109000000181 (епізод з потерпілою ОСОБА_9 ) і на прийняття рішення про об`єднання цього провадження з кримінальним провадженням №1202009000000677 (епізод з потерпілим ОСОБА_8 ).
36. Разом з тим, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з вироком суду першої інстанції та залишаючи апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення, ретельно не перевірив зазначених доводів, і не навів переконливих мотивів на їх спростування, лише зазначив, що доручення заступника начальника відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області підполковника поліції ОСОБА_17 від 21 вересня 2020 року про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020090000000677 від 21 вересня 2020 року, постанова керівника обласної прокуратури ОСОБА_18 від 21 вересня 2020 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 12020090000000677, постанова заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_19 від 12 березня 2021 року про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні №12020090000000677 підтверджують повноваження як слідчого, так і прокурора. 
37. Також, в апеляційній скарзі сторона захисту звертала увагу суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_7 не набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, оскільки в матеріалах провадження відсутнє письмове повідомлення про підозру, а також докази його вручення. При цьому, у касаційній скарзі захисник стверджує, що суди не звернули уваги на недотримання органом досудового розслідування вимог статей 42, 276-278 КПК та ч. 1 ст. 52 КПК під час повідомлення їй про підозру, зокрема в частині не роз`яснення їй прав та участі захисника з моменту повідомлення про підозру. Однак такі доводи сторони захисту судами спростовані не були. 
38. Вказував захисник і на недопустимість фактичних даних, які містяться в протоколах НСРД через відсутність в матеріалах провадження доручення слідчого оперуповноваженому оперативному підрозділу на їх проведення. Однак, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду вказані доводи сторони захисту апеляційний суд взагалі не виклав у своєму рішенні, не проаналізував їх та відповідно не дав будь-якої правової оцінки. Зазначене свідчить про недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК.
39. Водночас колегія суддів звертає увагу, що хоча суд й не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання, міра, до якої він має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від його характеру, разом із тим, призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
40. У цьому провадженні ключові доводи касаційної скарги сторони захисту полягають в тому, що на час розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій кримінального провадження у матеріалах справи були відсутні процесуальні документи, які підтверджують наявність повноважень у слідчого та прокурора, а також, в порушення ч. 6 ст. 246 КПК відсутність доручення слідчого оперуповноваженому оперативному підрозділу на проведення НСРД, й при цьому стороною захисту і в місцевому, і в апеляційному суді ставилося питання про витребування цих документів, а за їх відсутності, ставилось питання про визнання доказів, які надані стороною обвинувачення, недопустимими, оскільки вони зібрані неуповноваженими особами. Однак такі постанови та доручення не були надані суду ні в ході судового провадження, ні в ході апеляційного розгляду. 
41. На стадії касаційного розгляду стороною обвинувачення на адресу Суду надіслано копії низки процесуальних документів, які долучено до матеріалів провадження. Разом з тим, у судовому засіданні захисник зазначив, що стороною захисту як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції ставилося питання про витребування цих документів, однак вони надані не були, а їх надання на стадії касаційного розгляду ставить під сумнівїх достовірність.
42. З огляду на положення ст. 433 КПК, вказані обставини підлягають перевірці в межах повноважень суду апеляційної інстанції, за результатами якої необхідно також з урахуванням доводів сторони захисту дати оцінку допустимості доказів у кримінальному провадженні та викласти належні та достатні мотиви прийнятого рішення.
43. За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.
44. Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК, які відповідно до ст. 12 КК є тяжким та особливо тяжким злочинами проти власності, з метою забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції, а також забезпечення виконання процесуальних рішень у справі, колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2024 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 17 липня 2025 року включно.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                               ОСОБА_3