ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 червня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 738/3008/24
Головуючий у першій інстанції – Савченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/937/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів:  Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,
учасники справи: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2025 року (місце ухвалення – м. Мена) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
                                     В С Т А Н О В И В:
У грудні 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилалось на те, що 20.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 9192782, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 7300 грн, які він зобов`язувався повернути і сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в строк, визначений договором. 
Позивач вказує, що Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальній сумі 16759,34 грн. 
Також зазначає, що 26.06.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення права вимоги № 99-МЛ, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором № 9192782 від 20.01.2023, а оскільки відповідач наявну заборгованість не погасив, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
У позові ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 9192782 від 20.01.2023 у сумі16759,34 грн та судові витрати.
Рішенням Менського районного суду від 02.04.2025 позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 16759,34 грн заборгованості за Кредитним договором № 9192782 від 20.01.2023. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд в обґрунтування рішення послався на положення ст. 512, 514, 1054 ЦК України, та врахував, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Кірюшин А.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Менського районного суду від 02.04.2025 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
За доводами скарги рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, судом першої інстанції були неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.
В обґрунтування доводів заявник посилається, що представником відповідача 20.01.2025 до суду було подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, проте будь-якого процесуального рішення за наслідками розгляду даної заяви судом першої інстанції ухвалено не було в порушення вимог ст. 212 ЦПК України та принципу рівності сторін. Проте, рішення судом було ухвалене за відсутності сторони Відповідача, хоча будь-яких клопотань та заяв від ОСОБА_1 та  від його представника Кірюшина А.А. про розгляд справи за їх відсутності не надходило.
Вказує, що стороною Відповідача до суду було подано клопотання про витребування та приєднання доказів для обґрунтування своєї позиції, викладеної у відзиві на позов та у судовому засіданні задоволено не було, відповідних ухвал з обґрунтуванням такої відмови не винесено, тому вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення виключно на підставі доказів та доводів сторони Позивача, не взявши до уваги жодного з доказів та доводів Відповідача, без обґрунтування відхилення таких доказів та доводів, що свідчить про однозначну упередженість суду при винесенні рішення.
Також зазначає, що не може бути визнаним належним та допустимим доказом перерахування коштів платіжне доручення від 20.01.2023 № 91767848, оскільки існування такого виду документу не передбачене чинним законодавством, яке регулює безготівкові розрахунки в Україні і вказане платіжне доручення містить не номер банківського рахунку, а номер банківської платіжної картки, що є суттєвим порушенням банківського законодавства та платіжної дисципліни, тому не є первинним бухгалтерським документом.
В обґрунтування зазначених доводів скарги заявник посилається на правові висновки Київського апеляційного суду, викладені у постанові від 26.12.2023 у справі № 381/3993/23 та Верховного Суду, викладені у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц.
За доводами скарги, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, які б доводили його твердження щодо укладення кредитного договору та передання первісним кредитодавцем відповідачу грошових коштів як кредиту. Посилається, що кредитний договір не містить доказів накладення на нього кваліфікованого електронного підпису кредитодавця, як цього вимагають положення п. 6.2. Кредитного договору, а також доказів його підписання з боку Кредитодавця в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, як вказує заявник, надані позивачем документи в обґрунтування позову підтверджують лише умови кредитування та переуступку права вимоги попередніми кредиторами за вказаним кредитним договором останньому кредитору, яким є позивач та не є належними і допустимими доказами укладення кредитного договору, виконання кредитодавцем обов`язку з надання кредитних коштів шляхом їх перерахування на рахунок відповідача. Також, заявник посилається, що позивачем не надано суду належних первинних бухгалтерських та платіжних документів, а також доказів щодо наявності у відповідача на момент пред`явлення позову непогашеної (несписаної) заборгованості перед кредитором.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду було подано поза межами встановленого судом строку.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 20.01.2023 між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений Договір про споживчий кредит № 9192782, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 7300 грн. Договором визначено також строк договору, умови кредитування та порядок повернення суми кредиту, сплати відсотків і комісії за надання кредиту (а.с.6-12).
Договір підписаний відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується довідкою ТОВ «Мілоан» від 14.10.2024 (а.с. 13).
Згідно платіжного доручення 91767848 від 20.01.2023 первісним кредитором відповідно до умов Кредитного договору № 9192782 грошові кошти в сумі 7300 грн з рахунку ТОВ «Мілоан» 29249827590695 були перераховані на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 НОМЕР_1 (а.с. 14 зворот).
За клопотанням представника відповідача судом було витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» докази, згідно яких підтверджено, що ТОВ «Мілоан» в банку відкрито рахунок № НОМЕР_2 , а також надано виписку про рух коштів по вказаному рахунку за період 20.01.2023 по 22.01.2023. 
Також судом встановлено, що 26.06.2023 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (новий кредитор) та ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) був укладений Договір про відступлення права вимоги № 99-МЛ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до осіб, які являються боржниками ТОВ «Мілоан», у тому числі і до відповідача за Кредитним договором № 9192782 від 20.01.2023. За відступлення права вимоги новим кредитором було сплачено первісному кредитору обумовлену договором суму в розмірі 1 115 408,23 грн (а.с. 17-22).
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит, що підтверджується платіжним дорученням 91767848 від 20.01.2023 (а.с.14 зворот).
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 16759,34 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту – 3796,00 грн, простроченої заборгованості за сумою відсотків – 12233,34 грн, простроченої заборгованості за комісією – 730 ,00 грн (а.с. 15-16).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, враховуючи положення ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки отримавши кошти відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до положень ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Матеріалами справи підтверджується, що 20.01.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №  9192782 в електронній формі і який підписаний відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора F54516, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».
У вказаному кредитному договорі та підписаному в електронній формі паспорті споживчого кредиту  сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки.
Кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався відповідачем. ОСОБА_1 не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору про споживчий кредит з ТОВ «Мілоан».
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення кредитного договору, не можуть бути  підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора  відповідачем не надано.
Згідно з п. 6.1., 6.4., 6.5., 6.7. Договору про споживчий кредит від 20.01.2023, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення Кредитодавцем Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Позичальника ідентифіковано та верифіковано шляхом отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних Позичальника.
Відповідно до титульної сторінки вищезазначеного Кредитного договору, ОСОБА_1 підписав договір електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора F54516, а ТОВ «Мілоан» в особі Вініченко О.В. підписано кваліфікованим електронним підписом згідно сертифікату.
Розділом 5 «Гарантії та запевнення» Кредитного договору передбачено, зокрема що Позичальник підтверджує, що до укладення цього Договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа, розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього Договору, з інформацією передбаченою ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; до укладення Договору отримав  проект цього Кредитного договору  разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору; умови Договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану.
Таким чином, встановлено, що договір між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису та кваліфікованим електронним підписом позивача. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.
Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Крім того, процес оформлення та розгляду заяви № 9192782 підтверджується анкетою-заявою на кредит, оформленою відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 13 зворот -14).
Враховуючи викладені обставини, встановлено, що спірний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Окрім цього, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надано належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Таким чином, правильним є висновок першої інстанції, що доведено обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором і взяті на себе зобов`язання у повному обсязі не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кошти (кредиту) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні новому, ні попередньому кредитору.
Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 не звертався із письмовою заявою про припинення дії договору ні до первісного кредитора, ні до його правонаступника.
Крім того, в  матеріалах справи міститься довідка про ідентифікацію ОСОБА_1 , якою підтверджено, що ОСОБА_1 , з яким укладено договір про споживчий кредит № 9192782 від 20.01.2023, ідентифіковано ТОВ «Мілоан», зокрема одноразовий ідентифікатор, яким підписано договір; номер телефону та час відправки паролю (а.с. 13).
З огляду на те, що договір факторингу не є нікчемним за законом та не визнаний судом недійсним, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі чинного договору набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором, а отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно умов п. 1.1.-1.2., 6.2.3, 8.3.2 Договору відступлення прав вимоги позивачем на підтвердження переходу права вимоги надано підписаний  акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 26.06.2023 до Договору відступлення права вимоги № 99-МЛ від 6.06.2023 (а.с. 21 зворот),  а також надано Витяг з реєстру боржників від 26.06.2023, в якому за номером 1154 зазначено боржника ОСОБА_1 , дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер кредитного договору – 9192782, РНОКПП - НОМЕР_3 , кредитний договір № 00-7558174 від 13.04.2023, загальна сума заборгованості 16759,34 грн (а.с. 22 зворот), платіжну інструкцію (безготівковий переказ в національній валюті)  від 26.06.2023 про плату за відступлення права вимоги згідно договору відступлення права вимоги № 99-МЛ від 26.06.2023  (а.с. 22). 
Тому матеріалами справи підтверджено перехід права вимоги до відповідача за договором відступлення прав вимоги, крім того ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» після укладення договору факторингу додаткові нарахування за кредитним договором не здійснювало.
У даному випадку позивач, як новий кредитор, просив стягнути з відповідача на свою користь борг за вказаним кредитним договором у розмірі 16759,34 грн, який згідно наданого розрахунку складається з: 3796 грн – простроченої заборгованості за сумою кредиту; 12233,34 грн – простроченої заборгованості за сумою  відсотків, 730 грн – простроченої заборгованості за комісією, за період з 20.01.2023 по 10.06.2023.
Відповідачем та його представником не надано суду будь-яких належних і допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором чи підтверджували погашення заборгованості на рахунок первісного кредитора чи його правонаступника, а тому такий розрахунок підтверджує розмір наявної заборгованості перед позивачем.
Необґрунтованими є твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів перерахування позивачем грошових коштів на картковий рахунок відповідача, враховуючи наступне.
Так, розділом «Терміни та визначення» кредитного договору передбачено, що способом надання кредиту є безготівково, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок (рахунок) з використанням наданих Позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (картки) або готівкою, шляхом переказу суми кредиту через платіжну систему NovaPay, яку Позичальник отримує у відділеннях учасників цієї платіжної системи. Якщо кредитні кошти надаються безготівково, в п. 2.1 вказується: на рахунок з використанням картки, якщо готівкою: готівкою у відділеннях NovaPay.
Згідно п. 2.1. Кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються Позичальнику на рахунок з використанням картки НОМЕР_4 *03.
Факт перерахування коштів у розмірі 7300 грн на картковий рахунок відповідача підтверджується платіжним дорученням № 91767848 від 20.01.2023 з призначенням платежу – кошти згідно договору № 9192782 (а.с. 14 зворот).
Належність рахунку ТОВ «Мілоан», з якого було перераховано кошти на картку відповідача ОСОБА_1 , підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 17.03.2025 (а.с. 86 зворот), а тому доводи апеляційної скарги в частині невідповідності платіжного доручення вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду.
Відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що вказаний у договорі картковий рахунок йому не належить. 
Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором і взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорі строки грошові кошти (кредиту) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка частково сплачувалась первісному кредитору, що підтверджується наданою відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 9192782 (а.с. 15-16).
Не є обґрунтованими доводи скарги про те, позивачем  не надано доказів реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі, а також не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи та не надано доказів такої ідентифікації та не надано доказів електронного підпису спірного правочину, враховуючи, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не є первісним кредитором за спірним договором, а тягар доказування неналежності мобільного номеру телефону лежить саме на відповідачеві, який не надав ні суду першої, ні апеляційному суду доказів, що зазначений у кредитному договорі  номер телефону належить не йому.
Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи скарги про те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських та платіжних документів на підтвердження наявності у відповідача непогашеної заборгованості, оскільки Товариство є не банківською (фінансовою) установою, та відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність», в т. ч. Інструкції, затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за № 481.
Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту.
На підтвердження здійснення господарської операції щодо кредитного договору, укладеного з відповідачем, надано платіжне доручення про переказ коштів згідно цього договору, на підставі вказаного платіжного доручення Товариством здійснювався облік за кредитним договором № 9192782 від 20.01.2023 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан».
Доводи скарги про те, що позивачем не надано належного розрахунку, який би узгоджувався з умовами кредитного договору є безпідставними.
На підтвердження укладення кредитного договору позивачем долучено анкету-заяву на кредит, паспорт споживчого кредиту, виписку з особового рахунку, довідку про ідентифікацію, платіжне доручення.
З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 9192782 від 20.01.2023 убачається, що станом на 11.12.2024 заборгованість відповідача складає 16759,34 грн, яка не погашена (а.с. 16 зворот). Щодо стягнення комісії, то у п. 1.5.1 Договору сторони погодили, що комісія за надання кредиту становить 7300 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту.
У матеріалах справи міститься відомість про щоденні нарахування та погашення за укладеним кредитним договором (а.с. 15-16), з якої вбачається, що відповідачем неодноразово здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором шляхом сплати тіла кредиту, процентів по кредиту та комісії. Востаннє відповідачем здійснено внесення коштів 17.03.2023 шляхом сплати прострочених процентів по кредиту в сумі 219,00 грн, тіла кредиту у сумі 292,00 грн та комісії за пролонгацію у сумі 219,00 грн. 
Доводи скарги про те, що судом не було розглянуто клопотання про участь представника відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції та не повідомлення відповідача та його представника про дату і час судового засідання не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Ухвалою Менського районного суду від 09.01.2025 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 08:00 10.02.2025 (а.с. 34). Копія ухвали була направлена відповідачу 09.01.2025 згідно супровідного листа і отримана ним 15.01.2025, що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с. 38), а судова повістка була направлена відповідачу в його електронний кабінет і отримана ним 13.01.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 36).
20.01.2025 через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_1 – адвокатом Кірюшиним А.А. була подана заява про участь у судовому засіданні 10.02.2025 в режимі відеоконференції (а.с. 39-40). Проте, судове засідання 10.02.2025 не відбулось і розгляд справи відкладений на іншу дату, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою (а.с. 73).
Про дату і час наступних судових засідань відповідача ОСОБА_1 було належним чином повідомлено шляхом направлення судової повістки до його електронного кабінету, які були ним отримані, що підтверджується довідками про доставку електронного документу (а.с. 74 зворот, 84). Будь-які клопотання ні від відповідача, ні від його представника не надходили.
В відповідно до ст. 376 ЦПК України  обов`язковою підставою для скасування судового рішення  суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є розгляд справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, отже не вирішення судом першої інстанції клопотання представника відповідача про розгляд справи в режимі відео конференції, за умови належного повідомлення, не може бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування  рішення суду першої інстанції.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 03.06.2025.

Головуючий                                                 Судді :