Головуючий І інстанції: Є.Д. Кравченко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р. 	Справа № 480/10960/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.06.2024,   по справі № 480/10960/23
за позовом      ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ,    Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області     
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та скасувати рішення № 184150010496 від 21.09.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з дня звернення, тобто з 23.12.2022 року.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.06.24 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.09.2023 року № 184150010496 про відмову   ОСОБА_1 у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 23.12.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, з застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії положень ст.1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993, з зарахуванням у повному обсязі до загального страхового стажу та стажу роботи в районах Крайньої Півночі періодів роботи   ОСОБА_1 з 01.12.1988 по 01.03.1993, з 07.06.1993 по 22.10.1993, з 01.11.1993 по 01.12.1995 на посаді водія в Прииск "Победа" комбината "Индигирзолото" (мовою оригіналу); з  06.09.2000 по 01.12.2001, з 24.12.2004 по 31.01.2006  на посаді водія 3-го класу в ЗАТ "Спецстроймеханизация" (мовою оригіналу); з 01.02.2006 по 15.10.2007 на посаді водія 3-го класу в ООО  "Спецавтострой"  (мовою оригіналу);  з 16.10.2007 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 06.03.2017  на посаді водія 3-го класу в ООО "Ямалмеханизация" (мовою оригінала), та прийняти обґрунтоване рішення.
Відповідач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що до загального страхового стажу не зараховані періоди: з 21.12.2004 по 21.01.2006 в Закрытом акционерном обществе «Спецстроймеханизация» (запис здійснено мовою оригіналу), з 01.02.2006 по 15.10.2007 р. в Обществе с ограниченной ответственностью «Ямалспецавтострой» (запис здійснено мовою оригіналу), з 16.10.2007 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 06.03.2017 в Обществе с ограниченной ответственностью «Ямалмеханизация» (запис здійснено мовою оригіналу), оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (ОК-5) відсутня сплата страхових внесків. Також,  відповідно до  записів трудової книжки НОМЕР_1 до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.01.1992 по 01.03.1993, з 07.06.1993 по 22.10.1993, з 01.11.1993 по 01.12.1995, з 06.09..2000 по 01.12.2001 р., оскільки при призначенні пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації стаж можливо зарахувати по 31.12.1991 Зазначає, що аналіз наданих документів ОСОБА_1 показує, що згідно наданих довідок стаж роботи в районах Крайньої Півночі складає 2 роки 1 місяць. Загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 14 років 07 місяців 17 днів. В подальшому, управлінням прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю стажу роботи 15 календарних років в районах Крайньої Півночі та загального стажу роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 23.12.2022 звернувся до пенсійного органу із заявою за призначенням пенсії за віком.
Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.12.2022 № 184150010496 відмовлено позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку з відсутністю стажу 15 календарних років в районах Крайньої Півночі.
Також, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.12.2022 № 184150010496 позивачу до страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи з 21.12.2004 по 21.01.2006 в ЗАО "Спецстроймеханизация", з 16.10.2007 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 06.03.2017 в ООО "Ямалмеханизация", у зв`язку з не підтвердженням сплати страхових внесків до відповідних фондів.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням, звернувся до суду.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 у справі №480/488/23 визнано протиправним та скасовано рішення № 184150010496 від 30.12.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу роботи наступні періоди: з 21.12.2004 по 21.01.2006 в Закрытом акционерном обществе «Спецстроймеханизация» (запис здійснено мовою оригіналу), з 01.02.2006 по 15.10.2007 в Обществе с ограниченной ответственностью «Ямалспецавтострой» (запис здійснено мовою оригіналу), з 16.10.2007 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 06.03.2017 в Обществе с ограниченной ответственностью «Ямалмеханизация» (запис здійснено мовою оригіналу). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.12.2022 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення по суті заяви від 23.12.2022 з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на виконання рішення суду повторно розглянуло заяву позивача від 23.12.2022 та прийняло рішення від 11.07.2023 № 184150010496 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку з відсутністю стажу 15 календарних років в районах Крайньої Півночі. У рішенні зазначено, що аналіз наданих документів ОСОБА_1 показує, що згідно наданих довідок стаж роботи в районах Крайньої Півночі складає 2 роки 1 місяць. Загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 14 років 07 місяців 17 днів.
Відповідно до вказаного рішення, до загального страхового стажу не зараховані періоди: з 21.12.2004 по 21.01.2006 в Закрытом акционерном обществе «Спецстроймеханизация» (запис здійснено мовою оригіналу), з 01.02.2006 по 15.10.2007 в Обществе с ограниченной ответственностью «Ямалспецавтострой» (запис здійснено мовою оригіналу), з 16.10.2007 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 06.03.2017 в Обществе с ограниченной ответственностью «Ямалмеханизация» (запис здійснено мовою оригіналу), оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (ОК-5) відсутня сплата страхових внесків, а рішення суду не містить зобов`язання зарахувати страховий стаж.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.01.1992 по 01.03.1993, з 07.06.1993 по 22.10.1993, з 01.11.1993 по 01.12.1995, з 06.09.2000 по 01.12.2001, оскільки при призначенні пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації стаж можливо зарахувати по 31.12.1991.
У подальшому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 21.09.2023 № 184150010496 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 11.07.2023 № 184150010496.
У вказаному рішенні зазначено, що ст. 26 Закону № 1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком, а саме передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Загальний стаж роботи позивача складає 31 рік 06 місяців 09 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком та термін подання заяви ще не настав.
Тому, рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.09.2023 № 184150010496 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому порядку та у зв`язку з поданням документів раніше встановленого законодавством терміну.
Позивач, не погодившись із відмовою відповідача, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення пенсійного органу та необхідності зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до страхового стажу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч. 2ст. 24 Закону № 1058-IVстраховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4ст. 24 Закону № 1058-IVперіоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
До набрання чинності Законом № 1058-IVстаж роботи для призначення пенсії регламентувався Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року.
Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону № 1788-XII.
Так, ч. 1ст. 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також, зокрема будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до п. п. 1, 2, 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Записами трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 підтверджено періоди, зокрема:
ОСОБА_1 у період з 01.12.1988 - 01.03.1993; з 07.06.1993 по 22.10.1993; з 01.11.1993 - по 01.12.1995 працював водієм в Прииск "Победа" комбината "Индигирзолото" (мовою оригіналу) (Якутська РСР); з 06.09.2000 по 01.12.2001; з 24.12.2004 по 31.01.2006 - водієм 3-го класу в ЗАТ Спецстроймеханизация" (мовою оригінала) (Тюменська облась, Новий Уренгой, район Крайньої Півночі); з 01.02.2006 по 15.10.2007 водієм 3-го класу ООО "Спецавтострой" (мовою оригінала) (Тюменська область, Новий Уренгой, район Крайньої Півночі); 16.10.2007 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 06.03.2017 на посаді водія 3 класу в ООО "Ямалмеханизация" (мовою оригінала) (Тюменська область, Новий Уренгой, район Крайньої Півночі).
Суд зазначає, що Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року, відповідно до якої, місцевість, де розташовувались підприємства, де працював позивач, знаходяться у районі Крайньої Півночі.
Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10.02.1960 регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967 було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Окрім того, періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується:
- довідками ВАТ Компанія "Индигирзолото" (мовою оригіналу) від 16.06.2010 № 1029 та від 16.06.2010 № 1030 архівною довідкою від 07.04.2021 № 258, архівною довідкою адміністрації міста Новий Уренгой від 15.04.2021 № 12/04-02/2004, довідкою ЗАТ "Спецстроймеханизация" (мовою оригіналу) від 31.12.2009 № 1693 , довідкою ООО "Ямалмеханизация" (мовою оригіналу) від 07.03.2017 № 300.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач працював у районах Крайньої Півночі, а отже спірні періоди роботи підлягають зарахуванню до стажу роботи.
Крім того, як встановлено судовим розглядом, на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 23.12.2022 ОСОБА_1 досяг 55-річного віку.
Так, згідно із статтею 1 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.
Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як у районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи у районах Крайньої Півночі.
У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.
Нормативний підхід до розуміння норм права, що регулюють відносини призначення, перерахунку і виплати пенсій, в поєднанні з конституційними положеннями про пріоритет міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які встановлюють інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, дає можливість дійти висновку про те, що особи, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, мають право на призначення пенсії за віком у разі настання умов (досягнення віку, напрацювання стажу), за яких відповідно до положень частини першої статті 1 Тимчасової угоди виникає право на призначення такої пенсії на пільгових умовах.
Конституція України, Закон № 1058-IV, Угода, частини перша і третя статті 1 Тимчасової угоди не містять положень, точний зміст яких або їх тлумачення надають право на призначення пенсії за віком названій вище категорії осіб із застосуванням законодавства держави, що є Стороною Тимчасової угоди та/чи Угоди.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 01 грудня 2015 року у справі № 524/11590/14-а.
Отже, відповідно до статті 1 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення, ОСОБА_1 відповідав віковому критерію на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 23.12.2022.
Стосовно незарахування періодів роботи з  01.01.1992 по 01.03.1993, з 07.06.1993 по 22.10.1993, з 01.11.1993 по 01.12.1995, з 06.09.2000 по 01.12.2001, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон від 01.12.2022 № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно із вимогами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин та в період роботи позивачки на території рф, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення визначено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із абзацом 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року (діючої в період роботи позивачки на території рф), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві., яка набрала законної сили 02 грудня 2022 року.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Незарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення. За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Варто зауважити, що відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
Таким чином, прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 та Закону України № 2783-IX, який набрав чинності 23.12.2022, не є підставами для відмови в зарахуванні до страхового стажу роботи позивача спірного періоду роботи на території рф, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень, а позивач працював у російській федерації в той час, коли Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. При цьому, суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Із урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що оскільки стаж набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу, отже Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно відмовило у зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 роботи з 01.01.1992 по 01.03.1993, з 07.06.1993 по 22.10.1993, з 01.11.1993 по 01.12.1995, з 06.09.2000 по 01.12.2001 на території російської федерації, оскільки діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Стосовно незарахування періодів роботи з 21.12.2004 по 21.01.2006 в ЗАО "Спецстроймеханизация" (мовою оригінала) на посаді водія 3 класу, з 01.02.2006 по 15.10.2007 в ООО «Ямалспецавтострой» (мовою оригінала) на посаді водія 3 класу, з 16.10.2007 по 31.12.2014, з 01.02.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 06.03.2017 в ООО "Ямалмеханизация" (мовою оригінала) на посаді водія 3 класу, оскільки в індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутня сплата страхових внесків.
Так, страхові внески в Україні є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
В силу ст. 106 зазначеного Закону відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Колегія суддів зазначає, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів його роботи на такому підприємстві.
Таким чином, відсутність у пенсійного органу відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків не може бути підставою позбавлення позивача права на зарахування до його страхового стажу періоду роботи, на підтвердження якого надано відповідні документи, зокрема трудову книжку, зміст записів якої в частині спірного періоду пенсійним органом з інших підстав не оспорювався.
Так, з огляду на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 482/434/17, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 482/434/17, колегія суддів зазначає, що за змістом зазначених норм Закону № 1058-IV обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника і відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії, а тому позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.
Фактично, внаслідок невиконання роботодавцями позивача обов`язку зі своєчасного подання звітності (відомостей) про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), чи їх сплати, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час служби, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції про необґрунтованість зазначених в оскаржуваному рішенні пенсійного органу підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії від 21.09.2023 № 184150010496, та наявність підстав для його скасування.
Отже, враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, беручи до уваги обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено належним чином правомірності своїх дій у спірних відносинах, колегія суддів зазначає про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250,  312, 315,  317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 по справі № 480/10960/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло    В.В. Катунов