ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 694/1295/22		
Провадження № 22-ц/821/490/25		
категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Новікова О.М. 
суддів: Гончар Н.І., Карпенко О.В.
секретаря: Бєлан О.В. 

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

02.08.2022 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява від представника позивача адвоката Полежаки В.Ф., в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 177942, 62 грн. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по оплаті правової допомоги відповідно до представлених документів.
Свої вимоги з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог мотивує тим, що 17 жовтня 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Спільне життя не склалось і шлюб було розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2020 року справа №694/165/20, яке набрало законної сили 16 квітня 2020 року. Від цього шлюбу у них народилася двоє спільних дітей -   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Так, як батько дітей -   ОСОБА_2 добровільно відмовлявся утримувати дітей, рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області по справі № 694/663/20 вирішено стягувати з   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Добровільно відповідач не бажав виконувати рішення суду, тому позивач звернулася до Звенигородського відділу ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про примусове виконання рішення, в результаті чого було відкрито виконавче провадження НОМЕР_4 за виконавчим листом по справі №694/663/20, виданий 15.10.2020 року. 
Внаслідок невчасної сплати аліментів на протязі з травня 2020 року по січень 2021 року, квітень 2021 року, липень 2021 року, січень 2022 року, березень-квітень 2022 року зовсім не сплатив жодної копійки аліментів, станом на 01 серпня 2022 року виник борг в розмірі - 108878,46 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Звенигородського відділу ДВС у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 28.11.2022 року №19575. Загальна сума пені за несплату аліментів за всі періоди з помісячною розбивкою при повному обрахунку здійсненому відповідно до правової позиції Верховного Суду України складає 884770,62 грн., проте сума пені відповідно до положень ст. 196 СК України не може бути більшою 100 % заборгованості, а тому, підлягає стягненню пеня в розмірі існуючої заборгованості в загальній сумі 108878,46 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2024 року позов адвоката Полежаки В.Ф., який діє відповідно до ордеру в інтересах ОСОБА_1 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, у розмірі 108878,46 грн.
Стягнуто  з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн.
Стягнуто з   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати правничої допомоги в сумі 7000,00 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що судом встановлено, що загальна сума пені за несплату аліментів за всі періоди з помісячною розбивкою при повному обрахунку здійсненому відповідно до правової позиції Верховного Суду України складає 884770,62 грн., проте сума пені відповідно до положень ст. 196 СК України не може бути більшою100 % заборгованості, а тому, підлягає стягненню пеня в розмірі заборгованості в загальній сумі 108878,46 грн.
При цьому суд зазначає, що пеня нарахована позивачкою по серпень 2022 року включно, а погашення заборгованості відповідачем було здійснено після звернення позивачкою до суду, внаслідок чого заборгованість станом на грудень 2024 року відсутня. При визначенні розміру заборгованості, якою обмежено розмір пені суд виходив з розміру заборгованості вказаного за 2020-2022 рр.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2025 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність судового рішення фактичним обставинам справи, постановленого з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд, стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1488грн. 20коп.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що він перебуває на захисті територіальної цілісності України у складі Збройних Сил України під час воєнного стану, що є безумовною підставою для зупинення провадження у справі незалежно від її складності у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України. Вказує, що вказана заборгованість виникла не з його вини, а з вини державного виконавця, яка неправильно нарахувала аліменти, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів знаходився в ДВС. Зазначає, що він не має і не мав заборгованості по сплаті аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей. Вказує, що рішенням стягнуто судовий збір в розмірі 1211,20грн.,хоча позовна заява подавалась в 2022 році і на той час ставка судового збору складала 992,40 грн.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу 

       У березні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Полежака В.Ф. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Вказує, що твердження апелянта, що в нього ніколи не було боргу є неправдивим та голослівним і не підтвердженим будь-яким доказом зворотнього. З розрахунку, виданого Звенигородським відділом ДВС у Черкаській області ЦМУМЮ (м. Київ), вбачається, що при значних доходах боржник з травня 2020 року по січень 2021 року, квітень 2021 року, липень 2021 року, січень 2022 року, березень-квітень 2022 року зовсім не сплатив аліментів, тобто до часу звернення до суду довірительки з позовом про стягнення пені, відповідач не сплачував щомісячно належну суму аліментів, в результаті чого виник борг по аліментах. Жодний розрахунок заборгованості по аліментах, виданий відділом ДВС ні в адміністративному, ні в судовому порядку відповідачем не оскаржувалось. Крім того, весь борг після звернення до суду був апелянтом сплачений, що свідчить про визнання ним його вини у заборгованості по аліментах.
       Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що підрозділ, у якому відповідач проходить службу, переведений на воєнний стан, зокрема, приймає участь у виконанні бойових завдань. До апеляційної скарги, яка надійшла довірительці, не надано жодного документу, заявленого в додатку, що унеможливлює врахувати їх при написанні даного відзиву та відсутня довідка, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, зокрема, приймає участь у виконанні бойових завдань. Вказує, що з урахуванням вищезазначеного, районний суд правомірно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення розгляду. Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявності воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

27 січня 2025 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга  ОСОБА_2 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 січня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Новіков О.М., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд.
Повторним автоматичним розподілом судових справ від 31.03.2025 року, замість перебуваючої у відпустці судді Василенко Л.І. до складу колегії суддів визначено суддю Гончар Н.І.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що у Звенигородському відділі ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на виконанні перебуває виконавчий лист № №694/663/20, виданий 15.10.2020 року ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2022 року і до досягнення дітьми повноліття.
Згідно з довідкою розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданої позивачем від 28.11.2022 року №19575 заборгованість станом на 01 серпня 2022 року складає 108878,46 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.
Відповідно до ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 1ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Щодо застосування норм права у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (касаційне провадження № 14-616цс18) зробила висновок про те, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
В той же час згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбаченаст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК ( 2947-14) умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у Звенигородському відділі ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на виконанні перебуває виконавчий лист № №694/663/20, виданий 15.10.2020 року ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2022 року і до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданої позивачем від 28.11.2022 року №19575 заборгованість станом на 01 серпня 2022 року складає 108878,46 грн.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дітей, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення про стягнення з нього аліментів. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.
Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що загальна сума пені за несплату аліментів за всі періоди з помісячною розбивкою при повному обрахунку здійсненому відповідно до правової позиції Верховного Суду України складає 884770,62 грн., проте сума пені відповідно до положень ст. 196 СК України не може бути більшою 100 % заборгованості, а тому, підлягає стягненню пеня в розмірі заборгованості в загальній сумі 108878,46 грн.
При цьому суд зазначає, що пеня нарахована позивачкою по серпень 2022 року включно, а погашення заборгованості відповідачем було здійснено після звернення позивачкою до суду, внаслідок чого заборгованість станом на грудень 2024 року відсутня. При визначенні розміру заборгованості, якою обмежено розмір пені суд виходив з розміру заборгованості вказаного за 2020-2022рр.
Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач перебуває на захисті територіальної цілісності України у складі Збройних Сил України під час воєнного стану, що є безумовною підставою для зупинення провадження у справі незалежно від її складності у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, є помилковими. Оскільки, на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, якщо сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. 
У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».
В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі № 461/5209/19 (провадження № 61-5782св22) вказано, що: «22 серпня 2022 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі № 461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини НОМЕР_2 від 08 серпня 2022 року № 2/762 та № 2/761. Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у справі, яка переглядається, довідка №504 від 18.11.2024 року про проходження військової служби командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 78), яка наявна в матеріалах справи не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України.
Щодо стягнення судового збору в розмірі 1211,20 грн. на користь держави.
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що рішенням суду першої інстанції стягнуто судовий збір в розмірі 1211,20 грн., хоча позовна заява подавалась в 2022 році і на той час ставка судового збору складала 992,40 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 серпня 2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Полежакою В.Ф. подано позовну заяву про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ціна позову - 177942,62 грн. 01 листопада 2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Полежакою В.Ф. подано до суду першої інстанції заяву про зменшення позовних вимог, ціна позову - 108878,46 грн.
Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно положень ч. 1 ст. 4 цього закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
На підставі викладеного вище, позивачу потрібно було сплатити відповідно до вимог ч.1 ст. 4, пп.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 1088,78 грн.
В позовній заяві представник позивача вказав, що позивач від судового збору звільнений на підставі пп. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до вказаної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
На підставі вищевикладеного, позивачем не було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в зв`язку зі звільненням його від судового збору.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Позов судом першої інстанції задоволено повністю. Таким чином, при ухваленні судового рішення судом першої інстанції з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1088,78 грн.
Однак, судом першої інстанції помилково стягнено з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
В зв`язку з вищевикладеним, оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору в дохід держави підлягає зміні, зменшивши цей розмір з 1211,20 грн. до 1088,78 копійок.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його необхідно в частині визначення розміру стягнення судового збору з ОСОБА_2 на користь держави змінити, в решті - рішення суду залишити без змін.
Щодо судового збору, сплаченого ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги.
Як встановлено колегією суддів, подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в розмірі 1488,20 грн. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху, надавши апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме доплати судового збору в розмірі 328,60 грн.
Відповідно до пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно положень ч. 1 ст. 4 вказаного закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Таким чином, ОСОБА_2 необхідно було сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1633,17 грн. = 1088,78грн. * 150%.
Однак, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2025 року помилково було визначено доплату судового збору за подання апеляційної скарги з розрахунку (1211,20грн.* 150%) -1488,20грн. = 328,60грн. 13 лютого 2025 року до Черкаського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про усунення недоліків апеляційної скарги, які були зазначені в ухвалі Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2025 року та надано платіжну інструкцію від 30.01.2025 року № 0.0.4162038443.1 про доплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 328,60 грн.
Розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (частина восьма статті 6 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI)).
Згідно з абзацом першим пункту 5 розділу І Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, оскільки на виконання ухвали Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_2 було доплачено судовий збір в розмірі 328,60грн. замість правильної доплати судового збору в розмірі 144,97грн. = 1633,17 - 1488,20грн., надлишково сплачена сума ОСОБА_2 в розмірі 183,63 грн. підлягає поверненню відповідачу.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн змінити, зменшивши цей розмір з 1211,20 грн. до 1088 (одна тисяча вісімдесят вісім) гривень 78 копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Зобов`язати  ГУК у Черкаській області повернути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 ) надлишково доплачений ним судовий збір у розмірі 183 (сто вісімдесят три) гривні 63 копійки по платіжній інструкції № 0.0.4162038443.1 від 30.01.2025 року на загальну суму 328,60грн. за реквізитами: розрахунковий рахунок - UA248999980313151206080023759, отримувач - ГУК у Черк.обл./тг м. Черкаси/22030101, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37930566.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 07 квітня 2025 року.

Головуючий:         О.М. Новіков

Судді        : Н.І. Гончар         

О.В. Карпенко