ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ 
"06" травня 2025 р.           Справа№ 910/9950/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Демидової А.М. 
          Ходаківської І.П. 

за участю секретаря  судового засідання Невмержицькій О.В.
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 06.05.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець»
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 (повне додаткове рішення складено 10.02.2025)
у справі №910/9950/24 (суддя Андреїшина І.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоннененергі»                                                 
до Державного підприємства «Гарантований покупець»
про стягнення 3 207 979,45 грн,
ВСТАНОВИВ:                                                             
Господарський суд міста Києва рішенням від 15.01.2025 провадження у справі №910/9950/24 в частині стягнення 822 260,87 грн закрив у зв`язку з відмовою позивача від позову; провадження у справі № 910/9950/24 в частині стягнення заборгованості у розмірі 453 935,45 грн закрив на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України за відсутністю предмету спору; повернув позивачу з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 8 731,75 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією № 388 від 06.08.2024; позов задовольнив частково; стягнув з відповідача на користь позивача  заборгованість у розмірі 1 828 024,33 грн, 3% річних у розмірі 20 071,99 грн, інфляційних втрат у розмірі 82 177,91 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 28 954,11 грн; у решті позовних вимог відмовив.
21.01.2025 позивач подав до Господарського суду міста Києва через систему «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення, за якою просив суд стягнути з відповідача на його користь 153  097,35 грн витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування заяви та підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано суду належним чином засвідчені копії: Договору про надання правничої допомоги №013/24-МҐ від 30.01.2024, протоколу наданих послуг за період з 01.08.2024 по 15.01.2025, акта надання послуг №9 від 15.01.2025.  
Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 05.02.2025 у справі №910/9950/24 стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20  000,00 грн.
Приймаючи вказану додаткову постанову суд першої інстанції виходив з  рівня складності юридичної кваліфікації спору та принципу співмірності та розумності судових витрат. 
Не погодившись із ухваленим судом першої інстанції додатковим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/9950/24 в частині задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та відмовити позивачу у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на надмірність, не співмірність та не розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнутого судом першої інстанції. Судом першої інстанції не надано оцінки доводам відповідача щодо включення позивачем до витрат на професійну правничу допомогу податку на додану вартість.   
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 28.02.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/9950/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 28.02.2025 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9950/24; відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/9950/24 до надходження матеріалів даної справи. 
Матеріали справи №910/9950/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 06.03.2025.          
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 10.03.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/9950/24; розгляд апеляційної скарги призначив на 15.04.2025 на 13 год. 45 хв.          
Позивач відзив на апеляційну скаргу відповідача на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/9950/24 не надав, що не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України.   
У судовому засіданні 06.05.2025 представник відповідача підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/9950/24 в частині стягнутої суми витрат на професійну правничу допомогу та відмовити позивачу у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача у судовому засіданні 06.05.2025 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/9950/24 залишити без змін.   
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.
Конституцією України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).
Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Згідно із статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.        
Згідно положень ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову/апеляційної скарги, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 180  000,00 грн. 
Згідно із статтею 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.    
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції  про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частини 1, 2 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі по тексту - Закон №5076-VI).
30.01.2024 між Адвокатським об`єднанням «Моріс Груп» (надалі - Адвокатське об`єднання» та позивачем (надалі - Клієнт) укладено Договір про надання правничої допомоги №013/24- МҐ (далі за текстом - Договір), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених даним Договором, Адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу щодо захисту Клієнта, представництва його інтересів у судових органах та у справах досудового врегулювання спорів або надання консультацій щодо захисту та представництва Клієнта, а Клієнт зобов`язується належним чином прийняти її та оплатити. 
Згідно з пунктами 1.2, 2.1 Договору детальний опис правничої допомоги, що надається Клієнту, бажаний результат, за його наявності, її вартість та порядок оплати, і порядок відшкодування фактичних витрат, понесених в ході надання правничої допомоги, визнаються погодженими Сторонами Замовленнями на надання правничої допомоги, які з моменту підписання Сторонами стають невід`ємною частиною даного Договору.        
Обсяг правничої допомоги, яку замовляє Клієнт, погоджується Сторонами шляхом підписання Замовлення. 
Відповідно до пункту 4.1 Договору загальна вартість Договору визначається як сума вартості правничої допомоги, наданої у відповідності до погоджених Сторонами Замовлень та підтверджується актами надання послуг, підписами Сторонами протягом строку дії Договору. Якщо вартість правничої допомоги буде визначена сторонами в іноземній валюті, її перерахунок у гривню здійснюється згідно офіційного курсу гривні щодо іноземної валюти, встановленого Національним банком України на дату формування відповідного рахунку та опублікованого на офіційному вебсайті Національного банку України. 
Положеннями пункту 4.2 Договору сторони погодили, що вартість правничої допомоги, що надається Клієнту в рамках цього Договору, визначається Сторонами у відповідних Замовленнях на надання правничої допомоги, в один із наступних способів чи їх поєднання, зокрема, погодинна оплата (підпункт 4.2.1 пункту 4.2 Договору), погодинна оплата в межах граничної вартості послуг (підпункт 4.2.2 пункту 4.2 Договору), винагорода за досягнення бажаного результату (підпункт 4.2.3 пункту 4.2 Договору), фіксована вартість послуг (підпункт 4.2.4 пункту 4.2 Договору), абонентська плата (підпункт 4.2.5 пункту 4.2 Договору).
Порядок розрахунків визначається Сторонами у відповідних замовленнях на надання правничої допомоги (пункту 4.3 Договору).
Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що приймання-передача наданої правничої допомоги та понесених фактичних витрат здійснюється шляхом підписання Сторонами відповідного Акта приймання-передачі наданих послуг (надані - Акт надання послуг). 
Згідно із пунктами 11.1, 11.3 Договору цей Договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань у відповідності до укладених Замовлень. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії Договору жодна із сторін не висловила бажання припинити або розірвати Договір, такий Договір вважається автоматично пролонгованим на тих самих умовах, строком на один рік.  
Сторонами погоджено Замовлення на надання правничої допомоги №1 від 30.01.2024 до Договору, за яким Адвокатське об`єднання зобов`язалось надати Клієнту послуги з представництва інтересів Клієнта у судах, органах примусового виконання рішень та у інших органах, установах та організаціях у спорах щодо стягнення на користь Клієнта заборгованості ДП «Гарантований Покупець» згідно Договору 1086/01 від 03.12.2019, укладеним між Клієнтом та ДП «Гарантований покупець». 3 метою виконання цього замовлення, Клієнт доручає Адвокатському об`єднанню представляти інтереси Клієнта з усіма правами, наданими Клієнту, та без обмежень у повноваженнях, зокрема: отримувати, підписувати та подавати пояснення, відзиви, заперечення, заяви, скарги, клопотання, позовні заяви, апеляційні скарги, касаційні скарги, сплачувати судовий збір, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в судових засіданнях, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, засвідчувати своїм підписом копії документів та довіреностей, підписувати документи, звертатись із заявами про видачу виконавчих документів.   
Вартість послуг визначається відповідно до пункту 4.2.1 Договору, а саме на підставі кількості часу, витраченого працівниками Адвокатського об`єднання та/або залученими Адвокатським об`єднанням адвокатами та/або консультантами на надання правничої допомоги і розміру погодинної тарифної ставки відповідного працівника та/або залученого Адвокатським об`єднанням адвоката та/або консультанта на надання правничої допомоги, зазначеної в Додатку «Погодинні тарифні ставки працівників Адвокатського об`єднання» до Договору та ПДВ 20%.
Оплата за правничу допомогу здійснюється у національній валюті України - гривні, виключно у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об єднання впродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту виставлення рахунку на оплату. 
Фактичні витрати, понесені Адвокатським об`єднанням під час надання правничої допомоги, відшкодовуються Клієнтом у національній валюті України - гривні, виключно у безготівковій формі, в повному обсязі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об єднання впродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту виставлення рахунку на сплату.     
Додатком до Договору сторони погодили погодинні тарифні ставки працівників Адвокатського об`єднання. 
До заяви про ухвалення додаткового рішення позивачем додано протокол наданих послуг на суму 153  097,34 грн, Акт надання послуг №9 від 15.01.2025, в якому зазначено, що вартість наданих послуг складає 153  097,34 грн, які включають у себе супровід справи №910/9950/24 щодо стягнення на користь Клієнта заборгованості ДП «Гарантований покупець» згідно Договору №1086/01 від 03.12.2019 у Господарському суді міста Києва (підготовка та подання процесуальних документів, підготовка до участі та участь у підготовчих та судових засіданнях).   
Під час розгляду справи №910/9950/24 у суді першої інстанції інтереси позивача представляв адвокат Іванов Андрій Олександрович на підставі Ордера на надання правничої допомоги серії АІ №1671542 від 02.08.2024 та здійснює свою адвокатську діяльність на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №6356/10 від 15.02.2018, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 15.02.2018 №55.  
Відповідно до  статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Положеннями пункту 4.2 Договору сторони погодили, що вартість правничої допомоги, що надається Клієнту в рамках цього Договору, визначається Сторонами у відповідних Замовленнях на надання правничої допомоги, в один із наступних способів чи їх поєднання, зокрема, погодинна оплата (підпункт 4.2.1 пункту 4.2 Договору).
Вартість послуг визначається відповідно до пункту 4.2.1 Договору, а саме на підставі кількості часу, витраченого працівниками Адвокатського об`єднання та/або залученими Адвокатським об`єднанням адвокатами та/або консультантами на надання правничої допомоги і розміру погодинної тарифної ставки відповідного працівника та/або залученого Адвокатським об`єднанням адвоката та/або консультанта на надання правничої допомоги, зазначеної в Додатку «Погодинні тарифні ставки працівників Адвокатського об`єднання» до Договору та ПДВ 20% (підпункт 2.1 пункту 2 Замовлення на надання правничої допомоги №1 від 30.01.2024). 
Отже, умовами Договору та у Замовленні на надання правничої допомоги №1 від 30.01.2024 сторони погодили погодинну оплату, включаючи 20% ПДВ.     
Згідно з Детальним описом наданої правової допомоги Адвокатським об`єднанням, в особі старшого адвоката Іванова Андрія Олександровича, позивачу надано послуги з правової допомоги на суму 3  018,00 дол. США, що еквівалентно 127 581,12 грн та 25  516,22 грн 20% ПДВ, загальна кількість витраченого адвокатом часу складає 25,25 год. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).      
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні правові висновки викладено у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц Великої Палати Верховного Суду та постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднаної палати Верховного Суду. 
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. 
Відповідач у суді першої інстанції заперечував проти задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що позивачем не доведено розумність та співмірність витрат на правову допомогу у порівнянні зі складністю справи та витраченим адвокатом часом для виконання необхідної роботи, та безпідставне включення до витрат на професійну правничу допомогу податку на додану вартість.   
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що категорія даної справи не є складною і не потребує значних зусиль щодо представництва інтересів позивача у цій справі, оскільки на розгляді господарських судів перебувало(-ють) аналогічні справи за позовами виробників за «зеленим» тарифом до Гарантованого покупця про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. Правова позиція позивача, викладена у позовній заяві, вже була сформована до пред`явлення позовних вимог у цій справі, а доказів здійснення представником позивача додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин до місцевого господарського суду надано не було. Отже, за висновком суду першої інстанції заявлена представником позивача до стягнення з відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 153  097,35 грн є непропорційною ціни позову, а також обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), є об`єктивно неспівмірною зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань та тривалістю розгляду справи судом.          
Таким чином, обґрунтованим та підставним є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 20  000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, з урахування наданих адвокатом послуг: підготовка та подання позовної заяви, відповіді на відзив, подання клопотань, підготовка та участь у судових засіданнях, витраченого ним часом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги на загальну суму 1  930  274,23 грн, а витрати на професійну правничу допомогу - 20  000,00 грн, що становить 1,4 %. Зазначене спростовує доводи відповідача про надмірність, не співмірність та не розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнутого судом першої інстанції.     
Відповідно до частини 4  статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 ГПК України). 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 20  000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Щодо доводів відповідача про безпідставне включення до суми витрат на професійну правничу допомогу податку на додану вартість, то слід зазначити таке.  
Адвокатське об`єднання як юридична особа є платником податку на додану вартість. 
Відповідно до частин 1-3 статті 15 Закону №5076-VI адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Державна реєстрація адвокатського об`єднання здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Отже, Адвокатське об`єднання відповідно до пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України є платником податку на додану вартість. 
Згідно положень Податкового кодексу України Адвокатське об`єднання не звільнене від сплати податку на додану вартість, відповідно, при наданні юридичних послуг і надходженні коштів за послуги безпосередньо на розрахунковий рахунок Адвокатські об`єднання повинні сплачувати всі види податків, у тому числі й ПДВ (подібний за змістом висновок міститься у пункті 72 постанови Верховного Суду від 20.03.2025 у справі №910/1486/24). 
А тому доводи відповідача про безпідставне включення до суми витрат на професійну правничу допомогу податку на додану вартість не заслуговують на увагу.  
Відповідно до частини 1 статті  73, статей 76,  77 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно частини 1    статті    74 ГПК України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 1    статті 86 ГПК України    суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із статтею 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частини 1-3 статті 244 ГПК України).
За таких обставин, враховуючи правильність висновків суду першої інстанції, відсутні підстави для скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/9950/24. 
Відповідно до частини 4    статті 11 ГПК України    суд застосовує при розгляді справ    Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування  практики Європейського суду з прав людини»  визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
          У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).
У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05.02.2009 у справі «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).
Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).
Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).
Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.   
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/9950/24 прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача  задоволенню не підлягає.
З урахуванням того, що за подання апеляційної скарги на додаткове рішення судовий збір не сплачується, то розподіл судового збору у такому випадку не здійснюється. 
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/9950/24 залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/9950/24 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/9950/24 повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені у статтях 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повна постанова складена та підписана 15.05.2025. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                І.П. Ходаківська