ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року 
м. Київ
справа № 620/7686/24
адміністративне провадження № К/990/45275/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Соколова В.М.,
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024 (суддя-доповідач Ключкович В.Ю., судді: Беспалов О.О., Грибан І.О.),
УСТАНОВИВ:
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) через свого представника - Дяченка Олексія Володимировича (далі - представник позивача) - звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення при обрахунку йому грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2020 роки;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити на його користь грошову допомогу на оздоровлення за 2016-2020 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі №620/5928/22 та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 у справі №620/5425/21;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення при обрахунку йому одноразової грошової допомоги при звільненні за 25 років;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити на його користь одноразову грошову допомогу при звільненні за 25 років з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі №620/5928/22 та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 у справі №620/5425/21;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку йому грошової компенсації за невикористані 84 календарних дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити на його користь грошову компенсацію за невикористані 84 календарних дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі №620/5928/22 та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 у справі №620/5425/21.
2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 адміністративний позов задоволено в повному обсязі.
3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.
4. Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин передбачений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Суд зазначив, що оскільки позивач звільнився з військової служби 27.01.2021, з цим позовом звернувся до суду 27.05.2024, а тому позивачем пропущено строк звернення до суду, у зв`язку з чим апеляційний суд залишив позов без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 та частини третьої статті 123 КАС України.
5. Не погодившись із прийнятою постановою суду апеляційної інстанції, покликаючись на порушення норм процесуального права представник позивача звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 залишити в силі.
6. На обґрунтування касаційної скарги представник позивача зазначив, що на спірні правовідносини розповсюджуються положення частити другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції, чинній до 19.07.2022, а отже, на думку скаржника, право позивача на звернення до суду з цим позовом не обмежене будь-яким строком.
7. Ухвалою від 11.12.2024 Верховний Суд відкрив касаційне провадження з підстав правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо визначення строку звернення до суду в цій справі.
8. Відзиву на касаційну скаргу відповідач не подав.
9. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого.
10. Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
11. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
12. Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
13. На стадії касаційного провадження спірним є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, предметом якого є порушення відповідачем законодавства про оплату праці та невиплата в повному обсязі належного грошового забезпечення, а саме: неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2020 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні за 25 років, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2020 роки.
14. Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
15. Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
16. З огляду на зазначене помилковим є висновок суду апеляційної інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України.
17. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
18. Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
18.1. «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
18.2. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
19. З метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду здійснила перегляд судового рішення у справі №460/21394/23.
20. У постанові від 21.03.2025 Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного адміністративного суду, зокрема, від 29.01.2025 у справі №500/6880/23 та від 28.08.2024 у справі №580/9690/23, у яких Верховним Судом до правовідносин щодо перерахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовця за 2016-2018 роки застосовано статтю 233 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19.07.2022, оскільки саме вона була чинною на момент звернення позивачів до суду із позовом (жовтень 2023 року);
20.1. У зазначеній постанові судова палата дійшла висновку, що, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ).
20.2. Судова палата сформувала єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме: такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належить працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.
21. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, у контексті зазначених висновків Судової палати та враховуючи, що позивач звільнений із військової служби 27.01.2021, тобто до прийняття Закону №2352-IX, Верховний Суд констатує, що строк звернення до суду з цим позовом встановлюється положеннями частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до 19.07.2022, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.
22. З огляду на зазначене, висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 та частини третьої статті 123 КАС України свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а тому доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження в цій частині.
23. За правилами пункту 1 частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
24. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
25. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, у зв`язку з чим постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024 підлягає скасуванню, а справу необхідно направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
26. З огляду на визначені статтею 353 КАС України повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
27. Ураховуючи результат касаційного розгляду, витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.
28. Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024 скасувати.
3. Справу №620/7686/24 направити для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.
4. В іншій частині вимог касаційної скарги відмовити.
5. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                     О.В. Кашпур
                                                                                                    В.М. Соколов