УХВАЛА
31 березня 2025 року 
м. Київ
справа № 490/6872/19
провадження № 61-3890ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року всправі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вилучення предмета застави та звернення стягнення на предмет застави,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.78245 у розмірі 293 574,35 грн, з яких: 97 823,71 грн - прострочений борг; 193 808,35 грн - прострочені проценти; 1 942,29 грн - строкові проценти; вилучити у ОСОБА_1 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , та передати АТ «Ідея Банк» на період його реалізації; у рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.78245, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 
у розмірі 293 574,35 грн, звернути стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме: автомобіль Chevrolet Lacetti NF19В, 
2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 
2024 року позовні вимоги АТ «Ідея Банк» задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_3 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором відкриття кредитної лінії від 16 червня 2011 року № 910.782-45 
у розмірі 293 574,35 грн, з яких: 97 823,71 грн - сума простроченого боргу; 
193 808,35 грн - сума прострочених процентів; 1 942,29 грн - строкові проценти.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. 
У рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором                        від 16 червня 2011 року № 910.78245, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Плюс Банк», на теперішній час АТ «Ідея Банк», і ОСОБА_3 , у розмірі 293 574,35 грн, з яких: 97 823,71 грн - прострочений борг;                     193 808,35 грн - прострочені проценти; 1 942,29 грн - строкові проценти, звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , шляхом його реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.
Рішення цього ж суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог 
АТ «ІдеяБанк» до ОСОБА_1 про вилучення предмету застави - автомобіля Chevrolet Lacetti NF19В, 2011 року, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , з передачею його АТ «Ідея Банк» на період його реалізації змінено, викладено його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
24 березня 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду 
від 10 лютого 2025 року. 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК Українипередбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України. 
Верховним Судом враховано, що рішенням Конституційного Суду України                            від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права                    на судовий захист у малозначних спорах: визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України; визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а у позовах про визнання права власності на майно - його вартістю (пункти 1, 2 частини першої статті 176 ЦПК України).
З матеріалів касаційного провадження вбачається, предметом спору у справі є стягнення заборгованості за кредитним договорому розмірі 293 574,35 грн, вилучення предмету застави та звернення стягнення на предмет застави.
Тобто, ціна позову в даній справі в частині вимог майнового характеру становить 293 574,35 грн, суму, яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).
Отже, справа № 490/6872/19 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 
1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 
2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 
4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Отже, справа № 490/6872/19 в частині вимог немайнового характеру є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Судові рішення у зазначеній справі не підлягають касаційному оскарженню відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення в малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи та значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Верховний Суд враховує Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 
1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подавкасаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 176 ЦПК України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду 
м. Миколаєва від 15 жовтня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року всправі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вилучення предмету застави та звернення стягнення на предмет застави.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                   В. М. Коротун
 
Є. В. Коротенко
 
М. Є. Червинська