ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/9373/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року ( суддя Максименко Л.Я.) в адміністративній справі № 280/9373/24 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, за участю третьої особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа, яка яка не заявляє самостійних вимог па предмет спору – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо відмови у видачі позивачці довідки станом на 01.01.2024 року про розмір грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028 грн.;
зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області видати ОСОБА_1 довідку про розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, яка обрахована станом на 01.01.2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звернулася до відповідача із заявою про надання довідок про розмір грошової винагороди судді, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023 року на рівні 2684 грн., та станом на 01.01.2024 року - на рівні 3028 грн. Покликається на те, що 11.09.2024 року отримала відповідь про відмову від 23.07.2024 року № 08-04/4397, в якій, з посиланням на ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» для розрахунку базового посадового окладу судді затверджено окремий показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102 грн. З рішенням відповідача, викладеним у листі, не погоджується, вважає його протиправним. З огляду викладене, просить позов задовольнити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. 
Так, скаржником зазначено, що відсутні підстави для зобов`язання видати позивачці довідки станом на 01.01.2024 року про розмір грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028 грн для здійснення відповідного перерахунку.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2009 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
21.06.2024 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про надання довідок про розмір грошової винагороди судді, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму на 01.01.2023 року та на 01.01.2024 року.
Листом від 23.07.2024 року № 08-04/4397 повідомлено, що у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області відсутні підстави для надання довідки про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розрахованого на підставі прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: 2 684 грн. (у 2023 році) та 3 028 грн. (у 2024 році).
Вважаючи, такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.    
Згідно зі    статтею 130 Конституції    України     держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті          України  окремо визначаються видатки на утримання судів     з    урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір    винагороди   судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначено Законом України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 №1402-VIII.
Частиною першою    статті 4 Закону №1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються    Конституцією    України    та законом.
Зміни до цього  Закону    можуть вноситися виключно законами про внесення змін до          Закону   України   “Про судоустрій і статус суддів”       (частина друга    статті 4 Закону №1402-VIII).
Відповідно до частини першої    статті 135 Закону №1402-VIII   суддівська винагорода регулюється цим   Законом   та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 2 ч. 3   ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"       визначено, що базовий розмір посадового окладу    судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно    з    частиною другою    статті 135 Закону №1402-VIII    суддівська винагорода виплачується судді    з    дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається    з    посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до    державної   таємниці.
Частиною третьою    статті 135 Закону № 1402-VIII      (в редакції    Закону №1774-VIII) передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Приписами ч.4 ст.135 Закону передбачено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти, зокрема, 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом   суддівської винагороди,          на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В   статті 7 Закону  України   “Про Державний бюджет   України    на 2021 рік”  установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб    з   01.01.2021 - 2270 грн. 
Статтею 7 Закону   України    “Про Державний бюджет  України  на 2022 рік”          передбачено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб   з    01.01.2022 у розмірі 2481 грн. В статті 7 Закону   України    “Про Держаний бюджет  України    на 2023 рік” прожитковий мінімум для працездатних осіб   з   01.01.2023 установлено в розмірі 2684 грн.          Статтею 7 Закону   України   “Про Державний бюджет   України   на 2024 рік”          передбачено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб   з    01.01.2024 у розмірі 3028,00 грн.
Відповідно до   статті 46 Конституції України  визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі   України   від 15 липня 1999 року №966-XIV “Про прожитковий мінімум”    (далі - Закон №966-XIV).
Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону №966-XIV).
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.
Приписами   статті 4 Закону №966-XIV   передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою   України в законі про Державний бюджет          України    на відповідний рік.
В Законі   України   “Про Державний бюджет   України   на 2021 рік”, зокрема в статті 7, разом із встановленням на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн., був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як “прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді”, розмір якого становить 2102,00 грн.
Аналогічні норми містяться в законах   України   про Державний бюджет на 2022 та 2023 роки (абзац 5   статті 7 Закону   України     “Про Державний бюджет    України    на 2022 рік”,          Закону України    “Про Державний бюджет    України   на 2023 рік”,    Закону   України   “Про Державний бюджет   України   на 2024 рік”).
Таким чином, цими нормами фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна    з   яких передбачена частиною другою   статті 130 Конституції  України     і частиною третьою   статті 135 Закону    України    “Про судоустрій і статус суддів”.
Натомість,  Законом №966-XIV     не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як “прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді”, тобто цим     законом   судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
До 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу судді застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено   статтею 135 Закону №1402-VIII.
Варто зазначити, що зміни до   Закону України "Про судоустрій і статус суддів"  у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону України "Про прожитковий мінімум"    щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.
Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"   фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу  судді,   що порушує гарантії незалежності суддів, одна    з   яких передбачена частиною другою   статті 130 Конституції України    і частиною третьою    статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми.   Конституція України   не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
Колегія суддів зазначає, що зміни до   Закону №1402-VIII    в частині, яка регламентує розмір    суддівської винагороди   у період, наведений у позовній заяві, а також до Закону №966-XIV   щодо   визначення прожиткового мінімуму, не вносилися, тож відсутні законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року,   з   метою визначення   суддівської винагороди.
На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Законом України "Про судоустрій і статус суддів"  закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Таким чином, оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій,          суддівська винагорода   не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена   Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналогічна правова позиція щодо застосування ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"          викладена у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 р. у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі № 360/503/21, від 22.06.2023   у справі № 400/4904/21, від 12.07.2023 у справі № 140/5481/22, від 24.07.2023 у справі № 280/9563/21, від 13.09.2023 у справі № 240/44080/21, від 21.03.2024 у справі № 620/4971/23.
З наведених вище підстав колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо необхідності застосування норм    Закону України “Про державний бюджет на 2024   рік” в частині використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу   судді, при    обчисленні суддівської винагороди.
Так, норма   статті 130 Конституції України  дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (йдеться про   суддівську винагороду) закон про судоустрій є спеціальним   законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний. Щодо останнього, то мається на увазі те, що позаяк  Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих,     з   яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій).
Крім того, норми   Конституції України   є нормами прямої дії, а отже,   при    вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли  закон   чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить (частина четверта статті 7 КАС України).
Таким чином, будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку   з   чим  при   складанні довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді  у   відставці   відповідач мав керуватися виключно     Законом України "Про судоустрій та статус суддів",    при    цьому застосування абзацу п`ятого   статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на          2024       рік"    прямо суперечить   статті 130 Конституції України.
Отже, суддівська винагорода позивача має бути розрахована    на підставі ч.2    ст.130 Конституції України, ч.3    ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"    та    з          розрахунку встановленого    ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на    2024          рік"    з    01 січня    2024    року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечує право позивача на отримання довідки про суддівську винагороду для обчислення і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розраховану із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2024 рік у розмірі 3028 грн.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,    що дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо не видачі позивачці довідки про суддівську винагороду для    обчислення   і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці,    розраховану із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн. є протиправними.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року в адміністративній справі № 280/9373/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 03 квітня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 07 квітня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова