ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" березня 2025 р.           Справа№ 910/11647/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шапрана  В.В.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Сітайло Л.Г. 
 
За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.
та представників сторін: 
позивача - Костреця Є.В.;
відповідача - Остапенка С.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 

у справі №910/11647/24 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)
за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" звернулось з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення заборгованості у розмірі 53064457,49 грн, з яких: 13374200,68 грн - 3% річних та 39690256,81 грн - інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання за договором від 27.05.2019 про участь у балансуючому ринку, заборгованість за яким встановлена рішеннями Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 у справі №910/1773/24, яке набрало законної сили.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 відкрито провадження у справі №910/11647/24 вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2024 (повне рішення складене 10.12.2024) позов Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" задоволено повністю.
Додатковим рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 (повне рішення складене 18.12.2024) стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та додаткове рішення повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та покласти судові витрати на позивача.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що оскаржувані рішення прийняті за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням приписів матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на відсутність його вини в порушенні грошових зобов`язань щодо несвоєчасності виконання рішення суду, оскільки, враховуючи особливий порядок розрахунків на ринку електричної енергії та вимоги ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії", відповідач не може користуватись коштами на рахунку зі спеціальним режимом використання, адже і джерела надходжень на вказаний рахунок, і напрямки сплати коштів з такого рахунку визначено законом. 
Стосовно незгоди з додатковим рішенням суду апелянт відмічає, що позивачем не надано доказів в підтвердження розміру понесених судових витрат, оскільки за умовами договору про надання правової допомоги таким доказом є акт приймання-передачі наданої правової допомоги, якого позивачем не надано.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.01.2025 справу №910/11647/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.
Перевіривши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", суддею-доповідачем виявлено недоліки такої скарги, а саме відсутність доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 апеляційну скаргу у справі №910/11647/24 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/11647/24, справу призначено до розгляду на 25.03.2025 та надано позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
В межах встановлених судом процесуальних строків позивачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що в свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
У призначене засідання суду 25.03.2025 з`явилися представники сторін та надали пояснення по суті апеляційної скарги. Відповідач вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач заперечував проти доводів скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення суду.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши думку представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 27.05.2019 між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" та Приватним акціонерним товариством "НАК "Укренерго" укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії №0421-41013, типова форма якого є невід`ємною частиною Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307.
На виконання умов договору позивач у період з вересня 2023 року по січень 2024 року здійснив продаж відповідачу балансуючої електричної енергії загальною вартістю 1080961757,96 грн. Проте відповідач, у порушення умов договору та Правил ринку, взяті на себе грошові зобов`язання належним чином не виконав та не сплатив позивачу в установлені строки вартість отриманої балансуючої електричної енергії за вказаний період, що стало підставою для звернення Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "НАК "Укренерго" заборгованості зі сплати вартості отриманої балансуючої електричної енергії у сумі 1080961757,96 грн, інфляційні втрати у розмірі 8227234,34 грн та 3% річних у розмірі 4092228,34 грн за період прострочення вересень-грудень 2023 року. (Вказані обставини встановлені в постанові апеляційного суду від 25.06.2024 у справі №910/1773/24).
Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 у справі №910/1773/24 позов Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" задоволено повністю. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 у справі №910/1773/24, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12.11.2024, позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" 1080961757,96 грн заборгованості, 7347516,98 грн інфляційних втрат, 4092228,34 грн 3% річних та 1057934,75 грн судового збору. У решті вимог - відмовлено.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню обставини, встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 у справі №910/1773/24, яке набрали законної сили і є чинними, зокрема, щодо наявності основного боргу у відповідача перед позивачем за договором у розмірі 1080961757,96 грн.
Оскільки мало місце несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань, які виникли на підставі договору про врегулювання небалансів електричної енергії №0421-41013 від 27.05.2019, та які встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 у справі №910/1773/24, позивач, з посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 13374200,68 грн та інфляційних втрат у розмірі 39690256,81 грн.
За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з доведеності обставин порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, а також несвоєчасного виконання рішення суду, у зв`язку з чим вказав на правомірність заявлення товариством до стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, розрахунок яких є правильним.
З наведеними висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).
За змістом ст. ст. 524, 533 - 535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).
Положення ст. 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
В силу приписів ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Як було зазначено вище, з підстав неналежного виконання Приватним акціонерним товариством "НАК "Укренерго" грошових зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0421-41013 від 27.05.2019, постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 у справі №910/1773/24 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" 1080961757,96 грн заборгованості, 7347516,98 грн інфляційних втрат, 4092228,34 грн 3% річних та 1057934,75 грн судового збору. 
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Це положення спрямоване на захист майнового права та інтересу стягувача (кредитора у зобов`язанні), реальне забезпечення виконання зобов`язань та рішень суду, оскільки через неналежне виконанням боржником рішення суду та зобов`язання, стягувач (кредитор) зазнає матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та від неправомірного користування належними йому до сплати коштами.
Таким чином, постанова Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 у справі №910/1773/24 не є підставою виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло перед Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" до ухвалення судового рішення на підставі договору про врегулювання небалансів електричної енергії №0421-41013 від 27.05.2019. Зазначена постанова у справі №910/1773/24 не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", що виникло з договірних правовідносин.
За наведеного, враховуючи, що грошове зобов`язання Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" виникло до ухвалення судового рішення по суті спору у справі №910/1773/24 та припинилося після набрання ним законної сили, нарахування 3% річних та інфляційних, згідно зі ст. 625 ЦК України, належить здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих сум 3% річних, інфляційних втрат та судового збору.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач нараховує 3% річних (у розмірі 13374200,68 грн) за період з 14.02.2024 по 15.08.2024 та втрати від інфляції (у розмірі 39690256,81 грн) за період з 14.02.2024 по 30.06.2024 на суму основного боргу (1080961757,96 грн), яка стягнута з відповідача за рішенням суду у справі №910/1773/24.
Північний апеляційний господарський суд здійснивши арифметичну перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми 3% річних у розмірі 13374200,68 грн та інфляційних втрат у розмірі 39690256,81 грн в межах визначеного періоду та виходячи з суми основного боргу, погоджується з місцевим господарським судом про стягнення з відповідача зазначених сум.
Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що відповідач не надав ані контррозрахунку проти заявлених до стягнення з нього сум, ані будь-яких заперечень щодо невірності їх нарахування тощо.
Посилання скаржника на відсутність його вини у виникненні прострочення, в розумінні ст. 614 ЦК України, з огляду на те, що він міг сплачувати вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від інших учасників, колегією суддів відхиляються, з урахуванням наступного.
Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.
Згідно ч. 4 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банків. Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на: 1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників; 2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників; 3) поточний рахунок оператора системи передачі. З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка.
Колегія суддів ураховує, що в постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21 сформовано таку правову позицію щодо застосування положень ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії. Зокрема, "…зміст статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, навпаки, передбачено можливість відповідача для належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором".
Також у цій справі Верховний Суд, спростовуючи твердження скаржника, що прострочення виникло не з його вини, оскільки він міг сплачувати вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від інших учасників, зазначив, що: "наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача пені за прострочення в оплаті отриманої електричної енергії, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19)".
Зазначену правову позицію також підтримано і об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.02.2023 зі справи №910/9374/21. Крім того подібні за змістом висновки щодо застосування ч. 4 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" викладено також у постановах Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №910/18611/21 та від 09.03.2023 у справі №910/18613/21.
Отже, твердження скаржника про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, є неспроможними, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №910/6635/21, від 15.06.2022 у справі №910/6639/21, від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 18.10.2022 у справі №910/6578/21 та підтримана об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.02.2023 зі справи №910/9374/21.
За вказаних обставин, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2024 у справі №910/11647/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в даній частині не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Стосовно апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "НАК "Укренерго" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як слідує з матеріалів справи, 09.12.2024 Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" подало до Господарського суду міста Києва заяву про стягнення з відповідача 200000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "НАК "Укренерго" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн.
Ухвалюючи дане рішення місцевий господарський суд, зважаючи на складність справи, ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також беручи до уваги заперечення відповідача щодо розміру заявлених витрат, дійшов висновку, що обґрунтованими до стягнення є витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн.
Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Разом із тим у ч. 5 зазначеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19.
Отже, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04, п. 269).
Таку правову позицію викладено і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.11.2020 по справі №922/2869/19, від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення
Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.
Обґрунтованість та співмірність понесених витрат на професійну правничу допомогу слід досліджувати з урахуванням ч. 3 ст. 13 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За змістом ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 3 статті 237 ЦК України унормовано, що однією з підстав виникнення представництва є договір.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону №5076-VI).
Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Як слідує з матеріалів справи, правову допомогу Акціонерному товариству "ДТЕК Дніпроенерго" у ході розгляду даної справи надавало Адвокатське об`єднання "Перший Радник" на підставі договору про надання правової допомоги №1350-ДЭ від 05.05.2019.
Так, згідно договору №1350-ДЭ від 05.05.2019 укладеного між Адвокатським об`єднанням "Перший Радник" та Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго", виконавець зобов`язався надавати клієнту правову допомогу за окремими письмовими або усними дорученнями останнього.
Відповідно до п. 3.1 договору приймання-передача послуг за цим договором здійснюється сторонами за актами наданих послуг.
Вартість послуг, розмір витрат виконавця та порядок розрахунків погоджується сторонами в додаткових угодах, що є невід`ємною частиною даного договору (п. 4.1 договору).
В подальшому, сторони уклали ряд додаткових угод до договору №1350-ДЄ від 05.05.2024, якими було продовжено дію договору та внесено зміни в умови договору.
Так, 20.09.2024 сторони підписали додаткову угоду №11 до договору №1350-ДЄ від 05.05.2024, якою визначено вид правничої допомоги та розмір винагороди (гонорар), які надаються клієнту в рамках договору про надання правничої допомоги. Зокрема, вартість послуг виконавця за участь одного адвоката в судовому засіданні складає 10000,00 грн за кожне судове засідання; за інші вчинені юридичні дії вартість послуг розраховується на підставі погодинної ставки вартості роботи адвоката, що становить 10000,00 грн за годину, виходячи із фактичного обсягу наданих послуг. 
08.10.2024 між сторонами підписано додаткову угоду №12 до договору №1350-ДЄ від 05.05.2024, якою погоджено внести зміни до умов договору. Зокрема, відповідно до п. п. 4.1 та 4.2 договору виконавець звітує за результатом надання послуг, надаючи на погодження клієнту звіт наданих послуг. Звіт має містити детальний опис наданих послуг, час, витрачений адвокатом на їх надання, загальну вартість наданих послуг.
Оплата наданих послуг та компенсація витрат здійснюється впродовж 60 календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили у межах суми стягнутої на користь виконавця на підставі погоджених та підписаних сторонами звітів (п. 2.4 додаткової угоди 11 від 20.09.2024 в редакції додаткової угоди №12).
04.12.2024 між сторонами підписано звіт наданих послуг №1 до договору №1350-ДЄ від 05.05.2024, згідно якого виконавець надав, а клієнт прийняв послуги професійної правничої допомоги, у рамках справи №910/11647/24 загальною вартістю послуг 200000,00 грн.
Відповідно до наданого заявником звіту, виконавцем надано наступну правову допомогу: 
- аналіз договірної документації, первинних документів - 3 год. - 30000,00 грн;
- аналіз чинного законодавства з питань, що регулюють спірні відносини. Аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи, розробка загальної стратегії ведення справи. Аналіз судової практики в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат - 5 год. - 50000,00 грн;
- підготовка позовної заяви, розрахунку 3% річних, інфляційних витрат - 7 год.- 70000,00 грн;
- аналіз відзиву відповідача, інформування та консультування клієнта щодо подальшої стратегії ведення справи - 2 год. - 20000,00 грн;
- участь в судовому засіданні в Господарському суді м. Києва 29.10.2024 - 1 година - 10000,00 грн;
- участь в судовому засіданні в Господарському суді м. Києва 19.11.2024 - 1 година - 10000,00 грн;
- участь в судовому засіданні в Господарському суді м, Києва 03.12.2024 - 1 година - 10000,00 грн.
Згідно звіту загальна кількість годин наданих послуг складає 20 год., загальний розмір винагороди - 200000,00 грн. 
З матеріалів справи слідує, що інтереси Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" у даній справі представляв адвокат Кострець Є.В. на підставі довіреності виданої позивачем. При цьому адвокат Кострець Є.В. надавав юридичні послуги щодо аналізу документації, судової практики та підготовку позовної заяви та брав участь у судових засіданнях, призначених для розгляду справи №910/11647/24, що підтверджується протоколами судових засідань, які містяться у даній справі. 
Таким чином, подані позивачем документи щодо наданих послуг на професійну правничу допомогу адвоката, в рамках розгляду спору у даній справі в суді першої інстанції є належними і допустимими доказами в підтвердження обставин реальності понесених стороною витрат, визначених ст. 126 ГПК України.
Як слідує з матеріалів справи, відповідач заперечував проти заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу вказуючи на те, що розмір заявлених витрат є неспівмірним обсягу робіт адвоката, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Також відповідач вказує, що позивачем не додано належних та допустимих доказів надання адвокатом і прийняття позивачем правничої допомоги і визначення остаточного обсягу та вартості послуг адвоката, а саме підписаного сторонами акту приймання-передачі наданої правової допомоги.
З огляду на викладене відповідач вважає, що обґрунтований розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає розподілу між сторонами, становить 20000,00 грн.
Північний апеляційний господарський суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Верховний Суд неодноразово викладав висновок щодо питання застосування положень ч. 4 ст. 126 ГПК України, з врахуванням критеріїв, що застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Досліджуючи обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно їх неспівмірності, фактичності та неминучості їх надання, з огляду на наступне.
Зі змісту наданих сторонами пояснень у справі слідує, що у провадженні господарських судів перебувала значна кількість справ за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" до Приватного акціонерного товариства "НАК "Укренерго" про стягнення заборгованості за договором №0421-41013 від 27.05.2019 за різні періоди, але з аналогічних підстав (справа №910/3269/23, №910/9203/22, №910/1773/24).
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, інтереси Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" у наведених справах представляло Адвокатське об`єднання "Перший Радник", відтак об`єднання та його адвокати ознайомленні зі спірними правовідносинами та позицією клієнта.
Зважаючи на це слід відмітити, що для вивчення та правового аналізу документації, первинних документів, законодавства, судової практики, підготовки позовної заяви не вимагається значних затрат часу та зусиль, а відтак заявлені до відшкодування витрати за надання вказаних послуг у розмірі 170000,00 грн (17 год.) є необґрунтованими, не відповідають критерію дійсності, розумності та реальності, оскільки відповідні дії вчинялися адвокатом також під час підготовки документів і в зазначених вище справах. Разом з тим послуги щодо правового аналізу процесуальних документів, законодавства, судової практики поглинаються такою послугою як підготовка позовної заяви.
Щодо участі представника позивача в судових засіданнях суду першої інстанції та визначення розміру витрат за вказану послугу в розмірі 30000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.
Згідно матеріалів справи, під час розгляду даної справи судом першої інстанції відбулося 3 судових засідання:
- 29.10.2024 - тривалістю 5 хв;
- 19.11.2024 - тривалістю 6 хв; 
- 03.12.2024 - тривалість 20 хв;
Отже, загальна тривалість 3 судових засідань у даній справі становила менше 40 хв. А тому, враховуючи фактичну тривалість судових засідань, є обґрунтованими твердження скаржника, що заявлений до стягнення розмір витрат за надані послуги в сумі 30000,00 грн є завищеними, неспівмірними з виконаною адвокатом роботою, а їх відшкодування матиме надмірний характер для відповідача, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат.
У той же час є безпідставними доводи апелянта про неподання позивачем акту приймання-передачі наданої правової допомоги, з огляду на зміну позивачем та адвокатським об`єднанням умов п. п. 4.1. та 4.2. договору додатковою угодою №12, відповідно до яких адвокат звітує за результатом надання послуг, надаючи на погодження позивачу звіт наданих послуг. Звіт має містити детальний опис наданих послуг, час, витрачений адвокатом на їх надання, загальну вартість наданих послуг. 
Відтак належним доказом надання адвокатом та приймання позивачем наданих послуг правової допомоги, як на момент подання позивачем заяви, так і на момент прийняття судом першої інстанції додаткового рішення є звіт наданих послуг, який було надано позивачем.
Північний апеляційний господарський суд наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
З огляду на зазначене, вирішуючи питання про стягнення судових витрат за надання правової допомоги, з урахуванням критеріїв розумності і реальності таких витрат, їх співмірності зі складністю справи та виконаною адвокатами роботою (наданими послугами), наданих стороною доказів на підтвердження таких витрат, та зважаючи на заперечення відповідача щодо розподілу таких витрат, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви позивача та наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпроенерго" розміру витрат на професійну правничу допомогу до 30000,00 грн. Отже, доводи апеляційної скарги відповідача в частині оскарження додаткового рішення суду є необґрунтованими. 
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/11647/24 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм законодавства, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "НАК "Укренерго" і в даній частині не підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом даної апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення судом не здійснюється, оскільки сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України «Про судовий збір» не передбачена.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/11647/24 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 27.03.2025. 

Головуючий суддя                                                            В.В. Шапран 

Судді                                                                                В.В. Андрієнко

                                                                                Л.Г. Сітайло