П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
21 травня 2025 року                                                                        м. Київ
 
Справа № 754/9979/22
Провадження №22-ц/824/7660/2521
 
Резолютивна частина постанови оголошена 21 травня 2025 року
Повний текст постанови складено 22 травня 2025 року 
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
                                    суддя-доповідач   Стрижеуса А.М., 
                                    суддів: Саліхова В.В, Шкоріної О.І.
                                    секретаря: Желепи В.В
 
сторони:         позивач          ОСОБА_1 
відповідачі     ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої адвокатом Романенком Олександром Андрійовичем,  на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року, постановлену у складі судді Зотько Т.А., - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашицька Л.Л., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування у власність земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
06 січня 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Романенко О.А. звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року у справі №754/9508/22, провадження №2-з/754/144/22.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року заяву представника позивачки - адвоката Романенка О.А. про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашицька Л.Л., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик А.А. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування у власність земельної ділянки з чужого незаконного володіння, залишено без задоволення.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції врахував ту обставину, що згідно з постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2024 року рішення Деснянського районного суду м. Києва в частині визнання недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 04 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм В.Я., зареєстрованим в реєстрі за реєстровим номером №1415 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки, дане рішення набрало чинності 06 грудня 2024 року, таким чином станом на час звернення з заявою про скасування заходів забезпечення позову не сплинуло дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, а відтак, враховуючи заперечення представника - адвоката Боліщука Р.А., суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для скасування заходів забезпечення позову до спливу дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представник  ОСОБА_1 поданої адвокат Романенком О.А.подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції,  та ухвалити нове судове рішення, яким заяву  про скасування забезпечення позову задовольнити. 
Зазначає, що положеннями ч. 7 та ч. 8 ст.158 ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувана) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
В листі від 30.03.2018р. №3681/8.4.1/32-18 Міністерство юстиції України надало роз`яснення окремих питань порядку застосування ст. 158 ЦПК України при проведенні державної реєстрації припинення обтяження речових прав на нерухоме майно та/або заборони проведення реєстраційних дій відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема в листі зазначено:
«15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України N2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, зокрема, ЦПК України викладено в новій редакції.
Статтею 158 ЦПК України врегульовані  питання скасування заходів забезпечення позову в цивільному процесі.
Поряд із загальним порядком скасування заходів забезпечення позову шляхом постановлення судом відповідної ухвали, частиною сьомою зазначеної статті передбачено можливість припинення таких заходів автоматично по завершенню 90-денного строку з дня набрання рішенням суду про задоволення позову законної сили.
Отже, враховуючи особливості правового регулювання, що закріплені в частині сьомій статті 158 ЦПК України, державна реєстрація припинення обтяження речових прав на нерухоме майно та/або заборони проведення реєстраційних дій, що виникло на підставі рішення суду, яким були вжиті заходи щодо забезпечення позову, проводиться на підставі заяви заявника чи, у разі припинення заборони на проведення реєстраційних дій, заяви відповідної заінтересованої особи та рішення суду про задоволення позову, що набрало законної сили по завершенню 90 - денного строку з дня набрання законної сили таким рішенням суду.»
Таким чином, Міністерство юстиції України роз`яснило, що існують два варіанти виконання рішення суду:
1)         коли особа звертається до суду із відповідним клопотанням і суд постановляє ухвалу про скасування заходів забезпечення позову (шлях обраний Скаржником);
2)         коли особа чекає 90-то днів з дня набрання законної сили рішенням суду і після цього звертається до державного реєстратора для його виконання. При цьому заходи забезпечення позову скасовуються автоматично після 90-то денного строку.
Враховуючи викладене, Скаржник вважає, що Деснянський районний суд міста Києва, застосовуючи ч. 7 ст. 158 ЦПК України, дійшов до помилкового висновку, що для скасування судом заходів забезпечення позову Скаржнику потрібно вичекати 90-то денний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Сторони правом подання відзиву не скористалися.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Максимова Ю.І. підтримала доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.
Інші учасники справи  в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. 
Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Боліщук Р.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи до розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.05.2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 06.12.2024 року.
Колегія суддів вважає, що заява про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки перегляд  рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.05.2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 06.12.2024 року Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, не перешкоджає розгляду даної справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання,  перевіривши законність і обґрунтованість  постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.
Встановлено, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашицька Л.Л., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування у власність земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
До подання вище зазначеної позовної заяви, ОСОБА_1 , у особі свого представника - адвоката Романенка О.А. звернулась із заявою про забезпечення позову.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Гринчак О.І. від 24 жовтня 2022 року вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:62:509:0074 по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 та заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим юридичним і фізичним особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:62:509:0074 по АДРЕСА_1 . 
06 січня 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Романенко О.А. звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року у справі №754/9508/22, провадження №2-з/754/144/22.
Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашицька Л.Л., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування у власність земельної ділянки з чужого незаконного володіння, задоволено.
Визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 04 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм В.Я., зареєстрованим в реєстрі за реєстровим номером №1415.
Витребувати у власність ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1000 га кадастровий номер 8000000000:62:509:0074, яка розташована по АДРЕСА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Боліщуком Р.А.  задоволено частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 травня 2024 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки скасовано, та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Отже, у даній справі  постановлено судове рішення, яке набрало законної сили 06 грудня 2024 року, у зв`язку з чим відпала у  подальшому потреба у заходах забезпечення позову. 
Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Звертаючись до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, представник ОСОБА_5 зазначав, що рішення суду набрало законної сили, а відтак відпала потреба у заходах забезпечення позову.
Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 158 ЦПК України, за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановлюється ухвала.
Згідно з вимогами ч.ч.7, 8 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Забезпечення позову є важливим інструментом у правовій системі, що допомагає забезпечити виконання рішень суду та ефективний захист прав і свобод сторін у судовому процесі. Воно відіграє важливу роль у підтриманні справедливості та дотриманні правопорядку. Разом з тим, лише суд на власний розсуд та особисті переконання, з урахуванням норм матеріального та процесуального права приймає рішення щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову.
Враховуючи наведене,  колегія суддів вважає, що у суду першої були наявні підстави для відмови в задоволенні заяви в скасуванні заходів забезпечення до спливу дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
Посилання в апеляційній скарзі на роз`яснення в листі від 30.03.2018р. №3681/8.4.1/32-18 Міністерства юстиції України, не заслуговують на увагу, оскільки юридична сила закону, як основного джерела права, його місце в  системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України ( 254к/96-ВР ).
Однією з    ознак,    яка    відрізняє    закон   від   інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим  представницьким органом  державної  влади.  Пунктом  3  частини  першої  статті 85 Конституції  України  (  254к/96-ВР  )  закріплено,  що  прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.
Відповідно до Рішення Конституційного  Суду  України  від  17 жовтня  2002  року  №  17-рп  (  v017p710-02 ) визначення Верховної Ради  України  єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.
  Ще однією    ознакою,   яка   відрізняє   закон   від   інших нормативно-правових актів,   є   критерій   регулювання   найбільш важливих   суспільних   відносин.  Статтею  92 Конституції України ( 254к/96-ВР ) визначено коло питань  (суспільних  відносин),  які можуть бути врегульовані виключно законами України.
  Вища юридична сила  закону  полягає  також  у  тому,  що  всі підзаконні  нормативно-правові  акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні  суперечити  їм.  Підпорядкованість таких   актів  законам закріплена у положеннях Конституції України ( 254к/96-ВР ).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність постановленої ухвали не впливають.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною і обґрунтованою,  підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення,  а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої адвокатом Романенком Олександром Андрійовичем залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 рокузалишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                                     А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                                        В.В. Саліхов
            
                                                                                   О.І. Шкоріна