П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
26 лютого 2025 року                                                                                    м. Київ
                                                                                                       
          Справа №756/4584/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/4217/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача:                  Соколової В.В.                                                                     суддів:                                    Невідомої Т.О., Поліщук Н.В.                                           за участю секретаря                      Цюрпіти Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Діденко Є.В. 24 жовтня 2024 року у м. Києві, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального Кравець Олена Олександрівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Київська міська рада про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просила встановити факт, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.
Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була матір`ю чоловіка заявниці - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_4 , відкрилась спадщина на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 . Інші спадкоємці (онуки за правом представлення) у встановлений строк спадщину не прийняли, тому нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали спадкової справи.
03 червня 2024 року до суду першої інстанції надійшли письмові пояснення від Київської міської ради, у яких представник просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 . Свою позицію обґрунтовував тим, що у матеріалах справи відсутні докази проживання заявниці і спадкодавця однією сім`єю. Крім того, зазначає, що у заявника відсутнє право на спадкування, та у разі задоволення заяви Київська міська рада буде позбавлена можливості поставити питання про визнання спадщини відумерлою.
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального Кравець Олена Олександрівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Київська міська рада про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю - залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що у цій справі встановлення факту пов`язане зі спором про право на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 . Вирішення вказаного спору неможливе у справі окремого провадження, оскільки для цього необхідно застосовувати засади змагальності цивільного судочинства, які не притаманні окремому провадженню. Тому, суд першої інстанції прийшов до висновку про залишення заяви без розгляду, та роз`яснив заявниці її право звернутись до суду у порядку позовного провадження.
 
Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , її представником  подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права,  та внаслідок неправильного застосування ст. ст. 1264, 1269, 1277 ЦК України.
Представник зазначає, що у даній справі вирішується питання про те, що заявниця проживала із спадкодавицею однією сім'єю  протягом більше п`яти років ( а насправді близько 40-ка років). І за нормою ст.1264 ЦК України, за результатами розгляду заяви, заявниця ОСОБА_1 , може бути визнана спадкоємницею 4-ї черги, як така, яка прийняла спадщину з моменту смерті спадкодавиці, оскільки проживала з нею однією сім`єю. Тобто у період коли вирішується питання про наявність чи відсутність спадкоємців щодо майна спадкодавиці, то у органу місцевого самоврядування ще не виникає права на визнання спадщини відумерлою. До розгляду заяви ОСОБА_1 , у даній справі по суті безпідставно вважати, що спадкоємці відсутні. Відповідно дана справа підлягає розгляду у порядку окремого провадження і не містить спору про право.
Крім того, зазначає, що оскаржувану ухвалу було постановлено судом лише в другому судовому засіданні, в той час, як в першому судовому засіданні судом було задоволено клопотання про виклик та допит свідків та вже були наявні заперечення Київської міської ради, тобто фактично розгляд справи почався.
На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити  для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Від Київської міської ради надійшли пояснення, в який представник вказує на те, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що вона проживала разом із ОСОБА_4 , вела спільний бюджет, брала участь у витратах по утриманню квартири. Тобто, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов`язків між заявницею та спадкодавцем, а тому заява про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, є безпідставною та не підлягає задоволенню. Крім того, представник також вказує на те, що у заявниці права на спадкування не має, а у випадку встановлення даного факту Київська міська рада буде позбавлена права на визнання спадщини відумерлою. Просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1   - адвокат Бут Д.Л. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності. 
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
 
Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що метою подання заяви про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, є отримання права на спадкування після смерті спадкодавиці, однак для цього необхідно встановити факт, що заявниця є особою, яка проживала зі спадкодавицею однією сім`єю протягом не менше п`яти років. Вказане було роз`яснено заявниці приватним нотаріусом, яка їй також порекомендувала звернутись до суду із цією заявою для подальшого отримання права на спадщину. 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року було  відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального Кравець Олена Олександрівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Київська міська рада про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю /а.с.16,17/.
З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 , є невісткою (дружиною сина померлої ОСОБА_4 ).
Із спадкової справи №14/2023, щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що із заявами про прийняти спадщини після померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є онуками померлої.
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О.  від 09 травня 2023 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за правом представлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 після померлої ОСОБА_4 , у зв`язку із пропуском встановленого строку для прийняття спадщини /а.с. 53-87/.
Від представника Київської міської ради до суду першої інстанції надійшли пояснення, в яких він вказував на те, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що вона брала участь у витратах по утриманню будинку АДРЕСА_1 до моменту смерті ОСОБА_4 , та вела з останньою спільний бюджет та спільне господарство.  Таким чином, вимога про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_4 однією сім`єю понад 5 років є безпідставною та не підлягає задоволенню. Крім цього, представник посилаючись на положення ч.3 ст. 1277 ЦК України, вказував на те, що у заявника ОСОБА_1   не має права на спадкування, а у випадку встановлення даного факту Київська міська рада буде позбавлена права на визнання спадщини відумерлою /а.с. 38-43/. 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального Кравець Олена Олександрівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Київська міська рада про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю - залишено без розгляду.
 
Визначаючи характер спірних правовідносин колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
 
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним. 
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст. 315 ЦПК України).
Згідно із ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 641/5425/21 (провадження № 61-2699св23) зроблено висновок, що «у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі   №320/948/18 вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Верховний Суд у складі Першої палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 18 липня 2022 року у справі №755/9100/18 звернув увагу на наступне.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
 
З наведених обставин справи вбачається, що метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , та наступне вирішення питання про право власності на спадкове (нерухоме) майно.
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О.  від 09 травня 2023 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за правом представлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 після померлої ОСОБА_4 , у зв`язку із пропуском встановленого строку для прийняття спадщини.
Заінтересована особа Київська міська рада заперечувала проти встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаючи, що заявницею не надано доказів про те, що вона брала участь у витратах по утриманню будинку АДРЕСА_1 до моменту смерті ОСОБА_4 , та вела з останньою спільний бюджет та спільне господарство. Таким чином, вимога про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_4 однією сім`єю понад 5 років є безпідставною та не підлягає задоволенню. Крім цього, представник посилаючись на положення ст. 1277 ЦК України, вказував на те, що у заявника ОСОБА_1   не має права на спадкування, а у випадку встановлення даного факту Київська міська рада буде позбавлена права на визнання спадщини відумерлою.
Враховуючи той факт, що наразі відсутні спадкоємці, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, а після смерті ОСОБА_4 сплинув річний строк, передбачений ч. 2 ст. 1277 ЦК України, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявний спір про право між заявницею ОСОБА_1 та Київською міською радою, яка має право у відповідності до вимог ст.1277 ЦК України заявити вимоги про визнання спадщини відумерлою. 
В свою чергу, відсутність спору між заявницею та іншими спадкоємцями (онуками померлої) не свідчить про відсутність спору між нею та Київською міською радою.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду  на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК України, оскільки встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права не знайшли своє підтвердження. Суд першої інстанції повно з`ясувавши обставини справи надав вірну правову оцінку спірним правовідносинам та дійшов вірного висновку про залишення заяви без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право та доцільності розгляду справи в порядку позовного провадження.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 Т.О. Невідома
                                                                                                                        
Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 19 березня 2025 року.