Справа № 464/4126/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В. 
Провадження № 22-ц/811/268/24                Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       08 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

                                       ВСТАНОВИВ:

       В червні 2023 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.09.2006 у розмірі 59 496,60 грн., а також 2 684,00 грн. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
       В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 14.09.2006, тим самим погодилася, що заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає Договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується, що вона проінформована про умови кредитування в Банку, які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Таким чином, Банком на підставі Договору відкрито кредитний рахунок з початковим кредитним лімітом у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Тим самим банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту, а також здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Однак, відповідач не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов`язання за Договором не виконала. У зв`язку із зазначеними порушенням зобов`язань, у відповідача виник загальний розмір заборгованості, що станом на 22.05.2023 становить 59 496,60 грн., який підлягає стягненню.
       Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14 грудня 2023 року задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 14.09.2006 у розмірі 22 829 (двадцять дві тисячі вісімсот двадцять дев`ять) гривень 67 (шістдесят сім) копійок.
       В задоволенні решти вимог відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 029 (одна тисяча двадцять дев`ять) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок.
       Рішення суду оскаржило АТ КБ «Приватбанк», подавши апеляційну скаргу.
       З рішенням суду не погоджується, вважає його необґрунтованим, незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
       Вказує, що відповідач не лише отримала кредитну картку, а й визнала укладення кредитного договору та погодилась з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема погашення заборгованості.
       З розрахунку заборгованості та виписки за картками відповідача чітко вбачаються всі операції по зняттю кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості.
       Суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову, не врахував вищевказані обставини та звільнив відповідача від відповідальності за укладеним договором з одних лише формальних міркувань.
       Просить рішення суду скасувати в частині відмови в у задоволенні позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту 25 487, 76 грн., відсотків в сумі 11 8181, 17 грн. та ухвалити нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити в повному обсязі.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01). 
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до 01.02.2022 відповідач активно користувалась коштами банку та допустила заборгованість на суму 22 829,67 грн., а тому у вказаній частині позивач має право на поновлення порушеного права, у зв`язку із чим суд прийшов до переконання, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       Судом встановлено, що 14.09.2006 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву №б/н, в якій вказала особисті дані та згідна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. При цьому ознайомилася та згідна, що Тарифи банку надані для ознайомлення у письмовому вигляді.
       Водночас, заява від 14.09.2006 містить умови щодо кредитної картки, однак такі викладені недержавною мовою (а. с. 27).
       З копії довідки АТ КБ «Приватбанк» без номеру та дати складення встановлено, що ОСОБА_1 , як клієнту АТ КБ «ПриватБанк», надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 від 02.08.2006 термін дії 08/12, НОМЕР_2 від 28.08.2012 термін дії 05/16, 5168755339481935 від 19.05.2015 термін дії 08/17, 5168755109942306 від 02.08.2017 термін дії 07/21, 516875510942306 від 06.10.2017 термін дії 07/21, НОМЕР_3 від 23.08.2018 термін дії 08/22 (а. с. 26).
       Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» без номеру та дати складення вбачається, що за картковим рахунком  НОМЕР_1 ОСОБА_1 15.09.2006 встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 100,00 грн., який періодично змінювався, а саме з 24.09.2008 до 04.09.2019 збільшувався до суми 50 000,00 грн., а 03.01.2023 зменшено до 0.00 грн. (а. с. 25).
       Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 14.09.2006, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 22.05.2023 остання допустила загальний залишок заборгованості за наданим кредитом в розмірі 59 496,60 грн., з яких: 48 315,43 грн. заборгованості за тілом кредиту, 11 181,17 грн. – за простроченим тілом кредиту, (а. с. 6-24).
       З виписки за договором №б/н від 14.09.2023 вбачається активне використання коштів за картками до з 01.07.2015 до 01.02.2022, а з вказаного моменту відбулось поповнення карткового рахунку та списання відсотків за користування кредитного ліміту, починаючи з 01.02.2022 до 01.10.2022 (а. с. 48-75).
       Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
       Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       З копії Анкети-заяви №б/н вбачається, що 14.09.2006 ОСОБА_1 підписала таку, в якій вказала особисті дані та згідна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Оцінивши такі умови договору та спосіб його укладення, апеляційний суд дійшов висновку, що укладення договору кредиту у формі заяви, якою сторона позичальника приєднується до типових умов договору відповідає вимогам ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Апеляційний суд відзначає, що вирішуючи спір, в кожному конкретному випадку суду необхідно на підставі належних та допустимих доказів оцінювати обставину укладення такого договору та його умови. 
       Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, в тому числі виникнення простроченого тіла кредиту, розміру і порядку нарахування прострочених відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, виписки по рахунку, посилається на довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про видані картки, витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», наказу банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів» у редакції що діяли на момент підписання договору.
       Водночас, заява від 14.09.2006 містить умови щодо кредитної картки, однак такі викладені недержавною мовою (а. с. 27).
       До позовної заяви також долучено «Условия и правила предоставления банковських услуг», а також витяг з заяви щодо умов надання кредитування, які складені недержавною мовою, їх переклад на державну мову до позову не долучено.
       Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписана ОСОБА_1 не містить істотних умов порядку та підстав нарахування та сплати відсотків за користування кредитним лімітом, інших доказів, котрі б свідчили про те що відповідач була належним чином повідомлена про умови отримання кредитних коштів, порядок їх використання, умови настання відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, позивачем не надано.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 вказувала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
       Зважаючи на те, що відповідач, підписуючи Заяву погодилася на отримання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку із чим отримала розрахункові банківські карти з наявним кредитним лімітом, використовувала вказані кошти, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в цій частині позивач має обґрунтоване право вимагати захисту своїх прав шляхом повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       Проаналізувавши надані позивачем розрахунки заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач допустила заборгованість на суму 22 829,67 грн.
       Судом першої інстанції було встановлено, що за період часу з 01.02.2022 до 12.02.2023 відповідачем вносились грошові кошти на погашення заборгованості, а позивачем за вищевказаний період часу збільшувався розмір тіла кредиту за рахунок списання відсотків, що в загальному підрахунку становить 28 837,02 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
       Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

       апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» – залишити без задоволення. 
       Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14 грудня 2023 року – залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 08 квітня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

                                                                        
                                                                         Шеремета Н.О.