Справа № 127/4815/25 
Провадження № 33/801/370/2025
Категорія: 289 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бернада Є. В.
Доповідач: Копаничук С. Г.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 травня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
в с т а н о в и л а:
Згідно протоколів про адміністративне правопорушення № 199-201 від 11 лютого 2025 року ОСОБА_1 , будучи депутатом 8 скликання Вінницької районної ради та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, несвоєчасно без поважних причин подав декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021, 2022 та 2023 роки.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2025 року  ОСОБА_1  за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності  та  накладено адміністративне стягнення з урахуванням приписів ч2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 850 грн на користь держави.
 У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену постанову скасувати і постановити у справі нову постанову , якою провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі ст. 22 КУпАП - за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення. Зазначає, що судом не взято до уваги поважність причин неподання ним декларації та відсутності умислу на вчинення адміністративного правопорушення, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 тривалий час хворіє та перебував на лікуванні. Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не містить даних про форму його вини, яка, виходячи із визначення зазначеного у ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» поняття корупційного правопорушення, характеризується лише умисною формою. Вважає, що він з поважних причин пропустив строк подання декларацій через значні проблеми зі станом здоров`я, надмірну завантаженість та юридичну необізнаність, а тому вважає малозначними свої дії .
ОСОБА_1 подав заяву про розгляд апеляційним судом справи у його відсутність.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Олійник Ю.А., яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом постанови, яка оскаржується, судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.
Висновок викладений у постанові судді Вінницького міського суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 за  ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколів про адміністративне правопорушення № 199-201 від 11.02.2025; копіями щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021-2024 роки, з яких вбачається, що декларації подані ОСОБА_1 о 16:39 год. 22.11.2024, о 10:37 год. 06.12.2024 та об 11:33 год. 10.12.2024.відповідно.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно протоколу та рішення 1 сесії 8 скликання Вінницької районної ради від 24.11.2020 ОСОБА_1 набув повноважень депутата 8 скликання Вінницької районної ради.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що суб`єкти декларування - це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в»-«ґ» пункту 2, пункті 4 частини 1 статті 3 Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII) ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та зобов`язана подавати декларації відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Частиною 1 ст.172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
На підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану" були внесені зміни до деяких Законів України, а саме: пункт 27 розділу XIII "Прикінцеві положення" Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VІІ від 14.10.2014 викладено у такій редакції: "установити, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.
Отже, ОСОБА_1 зобов`язаний був подати щорічні декларації за 2021 та 2022 роки до 31.01.2024, а за 2023 рік - до 31.03.2024.
За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на веб-сайті НАЗК, встановлено, що ОСОБА_1 подав щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, о 16:39 год. 22.11.2024, о 10:37 год. 06.12.2024 та об 11:33 год. 10.12.2024.
Тобто, у діях ОСОБА_1 вбачається наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Доводи апеляційної скарги про те, що причиною несвоєчасного подання зазначених у протоколах декларацій було тяжке захворювання ОСОБА_1 , операція та подальше лікування ,не заслуговують на увагу.
На підтвердження зазначеної обставини захисник ОСОБА_1 надала суду ряд медичних документів, якими підтверджується хвороба останнього і апеляційному суду – виписку з медичної карти амбулаторно(стаціонарного) лікування хворого від 22.04.2025 року . Зі змісту наданих документів вбачається ,що ОСОБА_1 22.10.2021 отримав направлення на проведення необхідного дослідження та цього ж дня йому було проведене оперативне хірургічне втручання – операцію з приводу видалення папіломи голосової зв`язки в зв`язку з підозрою на онкологічне захворювання. Згідно з медичними виписками ОСОБА_1 в подальшому були рекомендовані періодичні огляди та спостереження у сімейного лікаря. З-поміж наданих захисником документів містяться виписки за результатом огляду ОСОБА_1 22.12.2022 та 06.03.2025. 
Матеріали справи не місять даних про те, що в період подачі деларацій ОСОБА_1 не працював і через хворобу перебував на лікуванні .
Відповідно доказів, що б підтвердили ту обставину, що ОСОБА_1 саме у зв`язку з хворобою чи перебуванням на лікуванні не зміг подати відповідні декларації в період з 01.01.2024 до 31.03.2024, суду надано не було. 
Також суду не було надано доказів того, що встановлений ОСОБА_1 діагноз та лікувальні і трудові рекомендації – нагляд онколога, курси реабілітації під наглядом лікаря фізичної реабілітації проходили у час подачі декларацій і зумовили невчасне подання ним електронних декларацій.
За таких обставин ,апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно розцінив, що наведені ОСОБА_1 причини порушення ним строків декларування не можуть вважатися поважними в розумінні ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, адже вони не охоплюють увесь строк, який був встановлений законом для подання декларацій за 2021, 2022, 2023 роки, а також не свідчать про об`єктивну неможливість виконання ним такого обов`язку.
Також не можуть розцінюватися як поважні такі причини як надмірна завантаженість та юридична необізнаність, оскільки останній є керівником підприємства і депутатом районної ради ,а тому за спеціфікою своєї діяльності та міри відповідальності мав би бути обізнаний з обов`язком своєчасної подачі декларацій. 
У матеріалах провадження відсутні будь які інші дані про те, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларацій зумовлено поважними причинами.
Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи захисту щодо відсутності доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 умислу, направленого на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, з огляду на склад вказаного правопорушення, відповідальність за вчинення якого настає за наявності двох обставин, а саме: факту несвоєчасного подання та відсутності у суб`єкта декларування поважних причин порушення термінів подання декларації.
Сам протокол складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості. Якихось істотних недоліків протоколу, які б тягли визнання його недопустимим доказом, не вбачається.
Доводи апеляційної скарги не  спростовують як факту несвоєчасного подання декларацій ОСОБА_1 , так і висновків суду першої інстанції в частині винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а зводяться до необхідності застосування ст. 22 КУпАП за малозначністю та клопотанням про закриття справи на підставі ст.22 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Посилання захисника в апеляційній скарзі про закриття справи за малозначністю ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю є непереконливими, з огляду на те, що чинне законодавство не передбачає такої підстави для закриття провадження у адмінсправі як малозначність за ст.22 КУпАП . Адміністративне правопорушення передбачене  за ст. 172-6 КУпАП не може визнаватись малозначним , оскільки є корупційним правопорушенням, тяжкість якого обумовлена ступенем недовіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування. 
З огляду на підвищену суспільну небезпечність адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, які вчинено ОСОБА_1 , з метою дотримання принципів запобігання та протидії корупції, в тому рахунку відкритості та прозорості діяльності органів державної влади, апеляційний суд вважає також неможливим звільнення його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого за ст. 22 КУпАП, на що вказує у мотивувальній частині скарги захисник.
Адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП, по своїй суті не може бути визнане малозначним, оскільки передбачає відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, який є обов`язковим для всіх осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
При цьому, вказані особи мають виконувати передбачені законом вимоги щодо фінансового контролю, незалежно від того, чи змінювався їх матеріальний стан, а тому відповідні доводи апеляційної скарги про відсутність негативних наслідків від дій ОСОБА_1 у вигляді заподіяння істотної шкоди, зміни матеріального стану, тощо, не можуть прийматись до уваги.
Апеляційний суд зауважує, що склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП є формальним, тобто ,таким, що не передбачає обов`язкових елементів об`єктивної сторони - мети, мотивів та наслідків, для констатації наявності якого встановлення суспільно небезпечних наслідків не вимагається.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що порушення строку подачі декларацій , хоча формально і містить ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, але через малозначність не становить суспільної небезпеки та не заподіяло істотної шкоди суспільству та державі; що у даному випадку мова може йти лише про відсутність дисциплінованості у особи, тобто певного порядку поведінки, яка передбачає сумлінне ставлення до виконання всіх законів, нормативних актів та загальновідомих правил; що матеріали справи не містять жодних даних, які безпосередньо, поза розумним сумнівом, вказували б на наявність у нього умислу на порушення вимог фінансового контролю чи переслідування будь-якого іншого корупційного інтересу; що держава фактично не понесла жодних негативних юридичних наслідків, оскільки хоча і з запізненням, однак отримала декларацію ОСОБА_1 ; що для ОСОБА_1 юридичні наслідки після притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення будуть занадто суворі та несправедливі.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Суд першої інстанції належним чином встановив обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, які свідчать про доведеність його вини, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки це об`єктивно підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                          С. Г. Копаничук