П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/6467/25	
                    Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
                  Дата і місце ухвалення 25.04.2025 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Єщенко О.В.,
                                        Шевчук О.А.,
за участю секретаря –    Челак Р.Г., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтун Лариси Юріївни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №77053894 від 05.02.2025 року. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головний державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтун Лариса Юріївна подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.
Апелянт вказував на те, що на примусовому виконанні у Приморському відділі державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувала постанова № с/13473 від 12.07.2024 року, видана ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь державного бюджету (стягувач - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) штрафу у розмірі 34000 грн.
Апелянт зазначив, що 05.02.2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№77053894 в ході розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження, яка надійшла до відділу в електронному вигляді по системі АСВП 05.02.2025 року на виконання.
Апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції стосовно пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, посилаючись на те, що судом при вирішенні справи не враховано, що згідно Закону України від 15.03.2022 року № 2129-ІХ до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» були внесені зміни і пунктом 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче виконавче провадження", згідно з якими тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. 
З огляду на викладене апелянт вважає, що строк пред`явлення Постанови с/13473 від 12.07.2024 року стягувачем не пропущено. 
Крім того апелянт зазначив, що згідно частини 3 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. Оскільки стягувачем в заяві було вказано дату народження боржника, а в самій постанові було вказано паспортні данні боржника, підстави для повернення виконавчого документа стягувачу згідно п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», були відсутні. Також апелянт зазначив, що під час перевірки інформації в державних реєстрах, користуючись наявною інформацією про боржника, було виявлено описку в прізвищі боржника, в виконавчому документі було вказано « ОСОБА_2 » замість правильного « ОСОБА_3 ». З огляду на це державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з урахуванням отриманих даних щодо боржника.
З огляду на викладене апелянт вважає, що у державного виконавця були відсутні законні підстави для повернення виконавчого документу стягувачу.
У зв`язку з вище наведеним апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, 12.07.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було прийнято постанову №с/13473 про накладення на ОСОБА_4 штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП (Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період).
У постанові зазначено, що штраф повинен бути сплачений у 15-денний строк з дня вручення постанови. На підставі ч.2 ст.308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постанови з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби штраф, визначений постановою по справі про адміністративне правопорушення буде стягнуто у подвійному розмірі 34 000 грн. Зазначено, що постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 287-289 КУпАП у вищому органі або міському (районному) суді протягом 10 днів з дня її винесення.
Також в постанові №с/13473 від 12.07.2024 року зазначено, що копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності отримано 27.09.2024 року, постанова набирає законної сили 07.10.2024 року.
05.02.2025 року головним державним виконавцем Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтун Л.Ю. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №77053894 з виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.07.2024 року №с/13473 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34000 грн.
У вказаній постанові також зазначено, що виконавчий документ (постанова Приморського РТЦКСП від 12.07.2024 року вступила у законну силу 07.10.2024 року).
Вважаючи вказану постанову головного державного виконавця протиправною, ОСОБА_1 оскаржив її до суду першої інстанції, посилаючись на пропуск строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та невідповідність його вимогам, які пред`являються до виконавчих документів, що було підставою для повернення виконавчого документу стягувачу.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що в даному випадку строк пред`явлення постанови №с/13473 від 12.07.2024 до виконання, яка набрала законної сили 07.10.2024 року, становить три місяці та сплинув 08.01.2025 року. Суд зазначив, що враховуючи те, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, а спірна постанова прийнята 05.02.2025 року на підставі заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, отже з пропуском тримісячного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За висновком суду першої інстанції, оскільки на державного виконавця покладено обов`язок перевірити дотримання строку пред`явлення до виконання постанови №с/13473 від 12.07.2024 року, то у разі встановлення факту його пропущення, виконавець зобов`язаний був повернути виконавчий документ стягувачу відповідно до вимог чинного законодавства.
Також судом встановлено, що виконавчий документ постанова №с/13473 від 12.07.2024 не відповідає: п.3 ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII, оскільки зазначено інше повне прізвище боржника ( ОСОБА_2 ) замість прізвища позивача ( ОСОБА_3 ) та відсутня дата народження боржника - фізичної особи; п.3 ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII, оскільки не зазначено строк пред`явлення рішення до виконання. Суд зазначив, що оскільки дані обставини державним виконавцем залишено поза увагою, то вказане  свідчить про не встановлення ним відповідності виконавчого документа ст.4 Закону №1404-VIII. 
Таким чином суд дійшов висновку, що оскільки постанова №с/13473 від 12.07.2024 не відповідає вимогам закону та підлягала поверненню на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII, то відкриття виконавчого провадження було здійснено державним виконавцем без належних правових підстав.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:
За положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, як постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Примусове виконання рішень, згідно ст. 5 Закону № 1404-VIII, покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
У статті 4 Закону № 1404-VIII визначені вимоги до виконавчого документа.
Статтею 11 Закону № 1404-VIII передбачені загальні строки у виконавчому провадженні.
Частиною 1 статті 11 Закону № 1404-VIII визначено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.
Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом – встановлюються виконавцем.
Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону № 1404-VIII).
Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати (ч. 3 ст. 11 Закону № 1404-VIII).
Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання врегульовані статтею 12 Закону № 1404-VIII.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. 2 ст. 12 Закону № 1404-VIII).
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII).
Згідно ст. 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Статтею 289 КУпАП встановлено десятиденний строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення з дня винесення постанови.
За положеннями ст. 299 КУпАП (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.
Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Згідно ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
За обставин даної справи, постанова № с/13473 була винесена уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 12.07.2024 року та згідно, наявної в ній відмітки, вручена позивачеві у справі 27.09.2024 року.
Також у постанові № с/13473 міститься відмітка про набрання нею законної сили з 07.10.2024 року (через 10 днів з моменту її вручення позивачеві).
В матеріалах справи також міститься копія заяви про відкриття виконавчого провадження від 18.10.2024 року, направленої стягувачем – ІНФОРМАЦІЯ_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77053894 прийнято головним державним виконавцем Приморського ВДВС у місті Одесі 05.02.2025 року.
За висновком суду першої інстанції в даному випадку тримісячний строк пред`явлення виконавчого документу - постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.07.2024 року № с/13473 - до виконання сплинув 08.01.2025 року, що свідчить про недотримання державним виконавцем процедури прийняття виконавчого документу до виконання у ВП № 77056894 та відкриття 05.02.2025 року виконавчого провадження.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:
Законом України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 №2129-ІХ (далі і по тексту - Закон №2129-ІХ) розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, відповідно до якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Вказаний Закон набув чинності 26.03.2022 року.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022р. № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введений стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який станом на сьогодні триває.
Таким чином згідно внесених Законом №2129-IX змін, перебіг тримісячного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання переривається на період дії воєнного стану.
Відповідно, у цій справі відсутні підстави вважати, що строк для пред`явлення до виконання виконавчого документу закінчився, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документу стягувачу.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови головного державного виконавця від 05.02.2025 року ВП №№77056894 з огляду на прийняття її без врахування пропуску стягувачем строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Що стосується посилань позивача на невідповідність постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.07.2024 року № с/13473 вимогам, які пред`являються до виконавчих документів, через невірне зазначення у ній прізвища боржника ( ОСОБА_2 замість ОСОБА_3 ), відсутність у ній відомостей про дату народження боржника, реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника, строку пред`явлення постанови до виконання, а також неналежне зазначення у ній дати набрання постанови законної сили, що на думку позивача, є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, колегія суддів зазначає наступне:
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Згідно ч. 3 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
За змістом частин першої та другої статті 18 Закону №  1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Заперечуючи проти вказаних доводів позивача, державний виконавець вказував на те, що оскільки стягувачем в заяві про примусове виконання постанови було вказано дату народження боржника, а в самій постанові с/13473 було вказано паспортні данні боржника, підстави для повернення виконавчого документа стягувачу згідно п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», були відсутні. Крім того державний виконавець звернув увагу на те, що під час перевірки інформації в державних реєстрах, користуючись наявною інформацією про боржника, було виявлено описку в прізвищі боржника, у виконавчому документі було вказано « ОСОБА_2 » замість правильного « ОСОБА_3 ». З огляду на це державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з урахуванням отриманих даних щодо боржника.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.07.2024 року № с/13473, а також у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження містяться відомості, зокрема, про боржника, які дозволяють здійснити повну ідентифікацію боржника. У зв`язку з цим, відсутність у виконавчому документі певних даних про особу боржника, рівно як і невірне зазначення однієї літери у прізвищі боржника, за наявності можливості у державного виконавця його ідентифікувати, не може вважатися підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018  року у справі № 749/11814/16-ц та від 19 вересня 2019 року у справі №  469/1357/16-ц.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 11  лютого 2021 року у справі № 580/2220/19 Суд зазначив: «виконавчий документ повинен містити обов`язкові реквізити та дані (інформацію) визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», проте повернення виконавчого листа без виконання повинно містити об`єктивні причини неможливості виконати судове рішення.
Таким чином за встановлених у даній справі обставин колегія суддів вважає, що у державного виконавця були відсутні об`єктивні причини для повернення виконавчого документу - постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.07.2024 року № с/13473, стягувачу без виконання, а оскаржувана позивачем постанова головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтун Лариси Юріївни від 05.02.2025 року ВП №77053894 є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим скасуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду від25.04.2025 року на підставі ст. 317 КАС України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтун Лариси Юріївни задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 05.02.2025 року ВП № 77053894.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Суддя:                                                                                          О.В. Єщенко

Суддя:                                                                                         О.А. Шевчук