Справа № 466/2833/24                        Головуючий у 1 інстанції:  Едер П. Т. 
Провадження № 22-ц/811/3227/24         Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю.
з участю представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 – ОСОБА_4 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року,-
       
ВСТАНОВИВ:

у березні 2024 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця  ОСОБА_3 про визнання формулювання причин звільнення згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин невірною; зміну формулювання причин звільнення, вказавши формулювання звільнення ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; стягнення моральної шкоди та зобов`язання видати трудову книжку зі зміненою підставою звільнення.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про зміну підстави звільнення – відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
Постановою Львівського апеляційного суду від 27 січня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року – залишено без змін..
Представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 – ОСОБА_4 подала заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування заяви покликається на те, що 07 травня 2024 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та адвокатським бюро «Ірини Максимишин» укладено договір про надання правничої допомоги. 15 листопада 2024 року між ними укладено додатковий договір до договору про надання правничої допомоги від 07 травня 2024 року для представництва в суді апеляційної інстанції, згідно з умовами якого сторони погодили, що виконавець уповноважується здійснити представництво прав та інтересів клієнта в Львівському апеляційному суді у справі № 466/2833/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року. Загальна сума вартості правничої допомоги складає 20000 грн., враховуючи значний суспільний інтерес до клієнта у м. Львові, як фахівця в галузі надання послуг перукарнями та салонами краси, послуг в сфері краси та здоров`я, а відтак результати розгляду даної справи вплинуть на її репутацію як підприємця в цій сфері діяльності, а також як роботодавця. З наведених підстав просить ухвалити додаткове рішення по справі №466/2833/24 про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в загальній сумі 20 000,00 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 щодо задоволення заяви, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2024 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та адвокатським бюро «Ірини Максимишин» укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого виконавець зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
Відповідно до пункту 3.2 договору про надання правничої допомоги від 07 травня 2024 року передбачено, що вартість правничої допомоги (гонорар) виконавця погоджується сторонами та закріплюється (оформляється) додатковим договором (додатковими договорами) до цього договору. 
15 листопада 2024 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та адвокатським бюро «Ірини Максимишин» укладено додатковий договір до договору про надання правничої допомоги від 07 травня 2024 року.
В пункті 1 додаткового договору до договору про надання правничої допомоги від 07 травня 2024 року клієнт та виконавець погодили, що виконавець уповноважується здійснити представництво прав та інтересів клієнта в Львівському апеляційному суді у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року у справі №466/2833/24.
Відповідно до п. 2 додаткового договору до договору про надання правничої допомоги від 07 травня 2024 року вартість правничої допомоги, передбаченої пунктом 1 даного договору в суді апеляційної інстанції складає загальний розмір 20000 грн. 
30 грудня 2024 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та адвокатським бюро «Ірини Максимишин» укладено додатковий договір до договору про надання правничої допомоги від 07 травня 2024 року, в якому сторони продовжили дію договору про надання правничої допомоги від 07 травня 2024 року до 31 грудня 2025 року.
Заперечуючи щодо стягнення витрат на правничу допомогу, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала клопотання про зменшення розміру судових витрат, в якому просила відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Обгрунтовуючи клопотання про зменшення розміру судових витрат, вважає, витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та становлять надмірний тягар для іншої сторони.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи та чи була їх сума обґрунтованою і не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.
Умовами договору про надання правничої допомоги від 07 травня 2024 року та додаткових договорів до нього передбачений фіксований розмір гонорару адвоката в сумі 20000 грн., який встановлено, виходячи із значного суспільного інтересу до відповідача як фахівця в галузі надання послуг у сфері краси та здоров`я та можливого впливу результатів розгляду справи на її репутацію як фахівця в галузі та як роботодавця.
Однак, на думку колегії суддів відповідачем не доведено значного суспільного інтересу до розгляду даної справи, яким в додатковому договорі до договору про надання правничої допомоги від 07 травня 2024 року сторони договору обґрунтовували вартість професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи те, що предмет позову стосується зміни підстав звільнення позивача з роботи, колегія суддів вважає, що стягнення заявленої відповідачем суми понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн. буде надмірним фінансовим тягарем для позивача.
З огляду на наведене, беручи до уваги складність справи, зміст відзиву на апеляційну скаргу, який є аналогічним відзиву на позов, участь представника відповідача в одному судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, принцип співмірності судових витрат, а також те, що стягнення з позивача на користь відповідача заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу буде надмірним фінансовим тягарем для позивача, враховуючи заяву про зменшення розміру витрат, що підлягають відшкодуванню, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_1  на користь фізичної особи-підприємця  ОСОБА_3  підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000.00 грн., що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.
Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 – ОСОБА_4 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 5000.00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції. 
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної додаткової постанови.
Повна додаткова постанова складена 04.06.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк