Головуючий І інстанції: Заічко О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2025 р. 	Справа № 520/29174/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025, по справі № 520/29174/24
за позовом     ОСОБА_1  
до     Офісу Генерального прокурора                    
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, у якій просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів;
- зобов`язати Офіс Генерального прокурора нарахувати компенсацію втрати частини доходів за період з липня 2016 по жовтень 2024 включно і стягнути зазначену суму.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 задоволено позов частково.
Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з липня 2016 по жовтень 2024 включно і стягнуто зазначену суму на його користь.
В решті позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 заяву позивача про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
В іншій частині - відмовлено.
Офіс Генерального прокурора, не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати додаткове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви позивача у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги заявником вказано, що у разі скасування чи зміни рішення суду першої інстанції апеляційний суд змінює розподіл судових витрат. Таким чином, оскільки за твердженням відповідача оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову, наявні підстави для скасування додаткового рішення у справі про розподіл судових витрат.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім того колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ході судового розгляду встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції правова допомога позивачу надавалась адвокатом Степанишеною А.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 02.10.2021.
Відповідно до п. 3 Договору за надання правової допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого визначається сторонами у додатковій угоді до цього договору. 
Додатковою угодою до договору від 12.10.2024 визначено розмір гонорару адвоката за виконані послуги/роботи.
Так, відповідно до акту про надання правової допомоги адвокат Степанишена А.В. виконала, а клієнт ОСОБА_1 прийняв послуги (роботи) на виконання договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.10.2021 та додаткової угоди до договору від 12.10.2024 щодо супроводження адвокатом судової справи № 520/29174/24: 
1. Вивчення матеріалів справи № 520/6483/22 що послугувала підставою виникнення спору, нормативно-правової бази, що регулює спірні відносини, судової практики з питань спірних відносин та усна консультація клієнта - 1300 грн.;
2. Підготовка позову від 21.10.2024, доказів та матеріалів - 5000 грн.;
3. Підготовка заяви від 07.11.2024 щодо надання доказів по справі - 1000 грн.;
4. Підготовка письмових пояснень від 19.11.2024 по cyтi спору - 2000 грн..
Загальна вартість виконаних послуг (робіт) складає 9300 грн.
Суд першої інстанції задовольняючи частково заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справи, виходив з того, що частина витрат у зв`язку із наданими послугами не підлягає відшкодуванню, а загальний розмір витрат є не співмірним зі складністю справи.
Колегія суддів підтримує такі висновки та зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Так, аналізуючи зміст наданих позивачу послуг в контексті здійснення представництва інтересів позивача у даній справі, реальним результатом є складання позовної заяви та заяви від 08.11.2024 про долучення до матеріалів справи листа Офісу Генерального прокурора від 07.11.204 № 21-2047вих-24.
При цьому, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання позовної заяви та заяви від 07.11.2024 критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, беручи до уваги, що справа розглянута судом в спрощеному позовному провадженні без участі сторін, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що співмірним розміром витрат на правничу допомогу в даному випадку є 3000,00 грн.
Незгода апелянта із додатковим рішенням обумовлена висновками про безпідставність позовних вимог та необхідності у їх відмову за наслідками апеляційного перегляду справи.
Доводів стосовно завищення чи неспівмірності витрат зі складністю справи, обсягом робіт та витраченим часом апелянтом не наведено.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо розподілу судових витрат.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 по справі № 520/29174/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло    В.В. Катунов