Справа № 461/8672/24                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/4018/24                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Акціонерне товариство «Ідея Банк», про стягнення боргу за кредитним договором.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 14 листопада 2017 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року, за умовами якого відповідачу відкрито кредитну лінію з максимальним кредитом у розмірі 200 000 грн., в межах якої надано кредит в розмірі 7000 грн. 20 квітня 2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z62.00600.003873214, за умовами якого у відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в сумі 93956.00 грн. Надавши позичальникові грошові кошти, банк виконав свої зобов`язання за кредитними договорами. Оскільки відповідач не повернув отримані в кредит кошти у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та інші платежі, у нього виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 288404.62 грн., яка складається із заборгованості за кредитним договором № Z62.00600.003873214 від 20 квітня 2018 року в розмірі 267045.96, з яких 91983.77 грн. – прострочена заборгованість за тілом кредиту, 49442.63 грн. – прострочена заборгованість за відсотками, 125619.56 грн. – прострочена заборгованість за комісіями, та заборгованості за кредитним договором №С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року в розмірі 21358.66 грн., з яких 6955.10 грн. – прострочена заборгованість за тілом кредиту, 14403.56 грн. – прострочена заборгованість за відсотками. На підставі договору факторингу № 25/07 від 25 липня 2023 року набуло право грошової вимоги до боржника за вищезазначеними кредитними договорами. Після відступлення права вимоги відповідач не здійснив жодної оплати, відтак сума заборгованості не змінилася. Зазначає, що відповідачу направлено вимоги про виконання боргових зобов`язань за кредитними договорами, надавши йому можливість добровільно сплатити заборгованість, однак вимога не виконана. 
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» заборгованість у розмірі 288404.62 грн.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сонаті» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Акціонерного товариства «Ідея Банк», про стягнення боргу за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сонаті» заборгованість за кредитним договором в розмірі 288404,62 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сонаті» судовий збір у розмірі 3460,86 грн.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1  – Ландишева Світлана Миколаївна,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки позовна заява від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сонаті» підписана юрисконсультом Капустинською М.О., однак виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. При цьому, позовна заява та додані до неї матеріали не містять визначених частиною третьою статті 58 ЦПК України документів, які можуть підтвердити повноваження Капустинської М.О. брати участь у справі в порядку самопредставництва. Оскільки до позовної заяви не надано належних та допустимих уповноваження Капустинської М.О. на вчинення будь-яких процесуальних дій від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сонаті», позовна заява підлягала поверненню позивачу. Враховуючи те, що ціна позову перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа не є малозначною, а відтак підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Вказує, що звертався з клопотанням про відкладення розгляду справи, однак таке не розглянуто судом, чим порушено його право на захист. За загальним правилом, визначеним статтею 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Останнім зареєстрованим місцем його проживання є квартира АДРЕСА_1 , що територіально належить до Подільського районного суду м. Києва, а фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально підсудне Васильківському міськрайонному суду Київської області. Отже, даний спір підлягав розгляду Подільському районному суду м. Києва або Васильківському міськрайонному суду Київської області. Договір кредиту не відноситься до тих договорів, виконувати які можна тільки в певному місці, оскільки повернення коштів може бути здійснено позичальником в будь-який спосіб та в будь-якому місці, тому підсудність даного спору має визначатися за загальними правилами підсудності, а правила альтернативної підсудності, передбачені статтею 28 ЦПК України, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого ним розміру заборгованості за кредитними договорами. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема і щодо плати за обслуговування кредиту, у зв`язку з чим такі положення є нікчемними з моменту укладення кредитного договору. Наслідком нікчемності умов договору щодо сплати позичальником комісії за надання фінансового інструменту, кредитних ресурсів чи обслуговування кредитної заборгованості, є здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, яку стягує банк. Вказує, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість за кредитним договором №С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року в розмірі 4563.60 грн., відтак заборгованість за цим договором становить 1136.40 грн., що не враховано судом. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до Подільського районного суду міста Києва або іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Будучи належним чином повідомленими про судове засідання, сторони в судове засідання не з`явилися, представник ОСОБА_3 – ОСОБА_2 подала клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи таке тим, що ОСОБА_3 у зв`язку з тривалим лікуванням не може з`явитися в судове засідання, про підстави своєї відсутності представник ОСОБА_2 у клопотанні не зазначила. 
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
Враховуючи те, що учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, не відкладаючи розгляду справи, доводи щодо незаконності та не обґрунтованості оскаржуваного рішення суду зазначені апелянтом в апеляційній скарзі, відтак колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, у зв`язку з чим клопотання представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті», суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитними договорами у нього виникла заборгованість в розмірі 288404.62 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, який набув права вимоги за цими кредитними договорами.
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова від 29 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 
Статтею 19 ЦПК України (в редакції на момент відкриття провадження у справі) передбачено, що у спрощеному позовному провадженні можуть розглядатися малозначні справи, якими є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ (зокрема) у яких ціна позову перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч. 9 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року становить 3 028,00 грн.
Оскільки позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 288404,62 грн., ціна позову у даній справі складає 288404,62 грн., що перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028.00 грн. х 80 = 242 240 грн.).
Відтак, у суду першої інстанції не було правових підстав для розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження, що відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.
Судом встановлено, що 14 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С21.232.74234, яка укладається згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування, що затверджений розпорядженням банку iз усiма змінами та доповненнями до нього, діюча редакція якого розміщена на інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua
Відповідно до п. 2 угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитної схемою обслуговування з використанням електронного платіжного запису, що буде використовуватися в рамках угоди та договору, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну карту Master Card (кредитна картка). 
Відповідно до п. 3 угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку.
Пунктом 3.1 угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року передбачено, що максимальний кредитний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн.
Згідно з п. 3.2 угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди становить 7000,00 грн. Враховуючи, що зобов`язання банку щодо встановлення ліміту кредитної лінії є для нього відкличним та без ризиковим, визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень.
Процентна ставка за користування коштами становить 24,0000 % річних (п. 3.3 угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року).
Як вбачається з виписки по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , за період з 14 листопада 2017 року, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши кошти в кредит в межах встановленого ліміту, що становить 200000.00 грн.
Крім того, вищезазначеною випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_1 користувався наданими кредитними коштами, а також погашав заборгованість за кредитом, останній платіж на погашення кредиту здійснив 25 червня 2019 року.
20 квітня 2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1  укладено кредитний договір № Z62.00600.003873211, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 93956.00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (за наявності), а позичальник зобов`язується повернути кредит разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості ) згідно з умовами договору.
Пунктом 1.2. кредитного договору № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року передбачено, що банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців.
Відповідно до п. 1.3 кредитного договору № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року за користування кредитом позичальник сплачує банку річну змінювану проценту ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5 % (маржу банку).
Станом на день укладення договору замінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15 % (п. 1.4. кредитного договору № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року).
Згідно з п. 1.10. кредитного договору № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року позичальник щомісячно в терміни та в розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу на погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобу електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, направлені банку позичальником з використанням різних каналів зв`язку тощо. 
У графіку щомісячних платежів за кредитним договором № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року передбачено суму платежу за розрахунковий період, яким є один календарний місяць, що включає в себе розмір місячних платежів: на погашення суми кредиту, на погашення процентів за користування кредитом та на погашення плати за обслуговування кредиту.
25 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» укладено договір факторингу №25/07, за умовами якого Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступає за плату Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» права вимоги до боржників, що визначені в реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з витягом з реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 25 липня 2023 року прав вимоги до договору факторингу № 25/07 від 25 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року та за кредитним договором № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року. 
03 квітня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» надіслало ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення), в якій вимагало протягом тридцяти днів з моменту направлення вимоги повернути заборгованість за кредитним договором № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року в розмірі 267045.96 грн.
12 квітня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» надіслало  ОСОБА_1  письмову вимогу (повідомлення), в якій вимагало протягом тридцяти днів з моменту направлення вимоги повернути заборгованість за кредитним договором № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року в розмірі 21358.66 грн.
З наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року станом на 25 липня 2023 року вбачається, що така становить 21358.66 грн., з яких 6955.10 грн. – заборгованість за основним боргом, а 14403.56 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками.
Заперечуючи щодо вищезазначеного розрахунку заборгованості за кредитним договором № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року, відповідач надав свій розрахунок, згідно з яким розмір заборгованості становить 1136.40 грн. 
Обґрунтовуючи наявність заборгованості в розмірі 1136.40 грн., відповідач стверджує, що він сплатив 4863.60 грн., а саме: 12 червня 2018 року – 600 грн., 12 липня 2018 року – 595 грн., 13 серпня 2018 року – 600 грн., 12 жовтня 2018 року – 610 грн., 14 листопада 2018 року – 558 грн., 12 грудня 2018 року – 500 грн., 16 січня 2019 року – 800 грн. двома платежами на суму 500 грн. та на суму 300 грн., 12 вересня 2019 року – 600 грн., на підтвердження чого надав відповідні квитанції.
Однак, вищезазначені платежі відображені у виписці по рахунку відповідача та враховані банком при визначені розміру заборгованості 
Разом з тим, відповідач у наданому ним розрахунку заборгованості включив сплачені ним суми лише на погашення тіла кредиту, не врахувавши, що умовами угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року передбачено нарахування відсотків за користування кредитними коштами протягом всього строку дії кредитного договору.
З огляду на наведене, на думку колегії суддів, наданий відповідачем розрахунок заборгованості не спростовує розрахунку заборгованості, наданого позивачем. 
З долученої до матеріалів справи довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , станом на 25 липня 2023 року, вбачається, що така становить 267045,96 грн., що складається із заборгованості за основним боргом в розмірі 91983,77 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 49442,63 грн. та заборгованості за нарахованими комісіями в розмірі 125619,56 грн.
Випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 20 квітня 2018 року по 25 липня 2023 року підтверджується, що позичальником вносилися кошти на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року, укладеним між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , а саме: 23 травня 2018 року – 5100 грн., 21 червня 2018 року – 5100 грн., 03 серпня 2018 року – 3000 грн., 06 серпня 2018 року – 2000 грн., 14 серпня 2018 року – 5200 грн., 20 вересня 2018 року – 5040 грн., 21 листопада 2018 року – 2500 грн.
Крім того, на погашення заборгованості 19 листопада 2018 року банком стягнуто 32,76 грн., а 29 березня 2019 року – 0.88 грн.
Таким чином, ОСОБА_1 сплатив 27973.64 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року, укладеним між ним та Акціонерним товариством «Ідея Банк».
З виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 20 квітня 2018 року по 25 липня 2023 року вбачається, що кошти, сплачені позичальником на погашення заборгованості за кредитним договором № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року зараховувалися банком наступним чином: 2004.99 грн. – на погашення заборгованості за тілом кредиту, 8135,78 грн. – на погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, 17733,81 грн. – на погашення плати за обслуговування кредиту та 99.06 грн. – пеня за прострочення платежів.
Пунктом 1.10 кредитного договору № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року позичальнику встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розміри, визначені графіком щомісячних платежів, що включає в себе надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу на погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобу електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, направлені банку позичальником з використанням різних каналів зв`язку тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит (ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Таким чином, пунктом 1.10 кредитного договору № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 рокупозичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі 496/3134/19 та у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі 194/1387/19. 
Отже, ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, відтак п. 1.10. кредитного договору № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 рокує нікчемним, тому у банку не виникало права нараховувати позичальнику плату за обслуговування кредиту.
Оскільки плата за обслуговування кредиту нараховувалася неправомірно, кошти, які були зараховані банком як плата за обслуговування кредиту, сплачувалися відповідачем на погашення кредитної заборгованості, а тому повинні зараховуватися банком на погашення заборгованості за тілом та відсотками за користування кредитними коштами.
Погашаючи заборгованість за кредитним договором № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року, ОСОБА_1 сплатив 27973.64 грн., з яких 17733.81 грн. неправомірно стягнуті як плата за обслуговування кредиту, тому їх слід перерахувати на погашення заборгованості за тілом та відсотками. 
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року становить 123692.59 грн., з яких 91983,77 грн. – заборгованість за основним боргом, а 31708.82 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. 
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 145051.25 грн., що складається із заборгованості за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року в розмірі 21358.66 грн. та заборгованості за кредитним договором № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року в розмірі 123692.59 грн.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» в частині стягнення з ОСОБА_1 на його користь 145051.25 грн., що становить 50.29 % позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1740.47 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно до задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позовних вимог на 49.71 %, то з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3225.73 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1485,26 грн. судового збору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року– скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» заборгованість за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С21.232.74234 від 14 листопада 2017 року та заборгованість за кредитним договором № Z62.00600.003873211 від 20 квітня 2018 року в розмірі 123692.59 грн., а всього 145051.25 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» до ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» на користь  ОСОБА_1 2096,19 грн. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 04.06.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк