КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №753/396/25                                                                                            Головуючий у І інстанції - Скуба А.В.
апеляційне провадження №33/824/2935/25                                                Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
26 травня 2025 року суддя Київського апеляційного суду Приходько К.П., переглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою Мендрина Андрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року, якою:
 
                                                                          ОСОБА_1 ,
                                                                         ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України, 
проживаючого за адресою: 

АДРЕСА_1 
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу,  -  
 
установив:
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №192917 від 10 грудня 2024 року, 10 грудня 2024 року о 09 год 25 хв ОСОБА_1 , повторно протягом року, керував автомобілем «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Бориспільське шосе у м. Києві, будучи позбавленим права керування транспортними засобом, чим порушив п. 2.1А ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу та стягнуто судовий збір у розмірі 605, 60 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, Мендрин А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді попередження.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував той факт, що ОСОБА_1 був змушений керувати транспортним засобом будучи позбавленим права керування, оскільки потребував медичної допомоги, тобто діяв у стані крайньої необхідності.
Крім того, вказує, що позбавлення права керування ОСОБА_1 на певний строк впливає на матеріальний і соціальний стан останнього, оскільки керування транспортним засобом це професійна діяльність ОСОБА_1 як у цивільному житті, так і військова спеціальність.
Апелянт просить також поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не було відомо про розгляд справи, оскаржувану постанову він не отримував, а про факт її наявності ОСОБА_1 дізнався від державної виконавчої служби після блокування банківських карток 25 квітня 2025 року.
Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, передбаченого ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає можливим поновити Мендрину А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , пропущений строк, оскільки пропущений він був з поважних причин.
В судове засідання захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвокат Мендрин А.В. не з`явився, подав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з тим, що він приймає участь у розгляді іншої справ.
Проте, враховуючи те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості особисто з`явитися в судове засідання, суд відповідно до вимог ст. 250, ч. 6 ст. 294 КУпАП вважав за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За ст.252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що у його діях вбачається склад адміністративного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
За п.1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.5 ст. 126 КУпАП, повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
За п.1.10 Правил дорожнього руху України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Постановою КМУ від 08.05.1993 року №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» в пункті 2 встановлено, що посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.
Приписами ст. 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення як позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).
Частиною 2 ст. 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Відповідно до п.п. «а» п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Таким чином, ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст.126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч.3 ст.126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч.4 ст.126 КУпАП).
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції положень  ст.ст.279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст.252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, при наведених у постанові обставинах, відповідає матеріалам справи і ґрунтується на наявних у ній доказах.
Факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та його винуватість підтверджується доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №192917 від 10 грудня 2024 року, карткою обліку адміністративного правопорушення, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1475914 від 19 лютого 2024 року за ч. 4 ст. 126 КУпАП, постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, довідкою та DVD диском з відеозаписом, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення.
Наведені докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність у апеляційного суду відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини вчинення ОСОБА_1   адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений з дотриманням вимог ст.256 КУпАП, тому підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні.
Будь-яких обґрунтованих відомостей, які б ставили під сумнів достовірність та належність зібраних у справі доказів, вказували б на порушення вимог ст.266 КУпАП під час їх отримання, а також об`єктивність поліцейських у справі, суду не надано, і їх зацікавленість під час провадження у справі стосовно особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не встановлена.
Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Дії ОСОБА_1 обґрунтовано кваліфіковані за ч.5 ст.126 КУпАП.
Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до вимог ст.252 КУпАП, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 повторно притягається до адміністративної відповідальності протягом поточного року за ст.126 КУпАП, що відрізняється підвищеною суспільною небезпекою при керуванні транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом.
Доводи апеляційної скарги Мендрина А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані крайньої необхідності, оскільки потребував медичної допомоги, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки, останній не був позбавлений можливості викликати швидку медичну допомогу, або замовити авто (скористатися послугами таксі), проте будучи обізнаним та позбавленим права керування транспортним засобом, вказані дії не вчинив.
Твердження захисника, що при винесенні оскаржуваної постанови, не враховано що позбавлення права керування ОСОБА_1 на певний строк впливає на матеріальний і соціальний стан останнього, оскільки керування транспортним засобом це професійна діяльність ОСОБА_1 як у цивільному житті, так і військова спеціальність, не може стати підставою для зміни оскаржуваної постанови та призначення стягнення у вигляді попередження.
Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 мав заздалегідь обміркувати та передбачити очевидні наслідки для особи, яка сідає за кермо без права керування транспортними засобами, і тим самим уникнути негативного підсумку своєї протиправної самовпевненої діяльності, при цьому будучи вже притягнутим до адміністративної відповідальності за тотожне правопорушення.
Відтак, у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для зміни судового рішення не встановлено.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що постанова судді є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для її зміни, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову судді - без змін.  
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
постановив:
 
Клопотання Мендрина Андрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити Мендрину Андрію Володимировичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року.
Апеляційну скаргу Мендрина Андрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Суддя Київського апеляційного суду                                                               К.П. Приходько