ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/24732/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року (суддя Врона О.В.) в справі № 160/24732/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про:
визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 047050028132 від 23 серпня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком;
зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу періоди здійснення її підприємницької діяльності з 02 липня 1997 року по 30 липня 1999 року, з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2002 року, з 01 липня 2003 року по 30 вересня 2003 року, з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року;
зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за заявою від 16 серпня 2024 року про призначення пенсії за віком.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду відь18 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апелянт вказує, що нею надано усі наявні документи на підтвердження здійснення нею підприємницької діяльності, систему оподаткування, сплату страхових внесків.
Крім того, належним доказом на підтвердження страхового стажу за період діяльності з 01 січня 1998 по 31 грудня 2003 року є довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Вказує на сталу позицію Верховного Суду про те, що відсутність в інформаційній системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботі через несплату страхових внесків.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ГУ ПФУ в Івано-Франківській області просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась 16.08.2024 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заява позивача розглянута ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яким прийнято рішення 23.08.2024 №047050028132 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Пенсійним фондом зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у 2024 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 31 років, у 2027 році будуть мати  відповідно до п. 2 цієї ж статті - у віці 63 роки, за наявності страхового стажу від 24 років.
До страхового стажу не враховано періоди здійснення підприємницької діяльності з 02.07.1997 по 30.07.1999, з 01.12.1999 по 31.12.2002 та з 01.07.2003 по 30.09.2003, оскільки згідно з довідкою від 07.08.2024 №5833/АП/04-36-66-01-09 відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України; з 01.01.2015 по 31.12.2015, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК-5) відсутня інформація про сплату страхових внесків. Крім того, за періоди підприємницької діяльності 2004-2009 роки наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з 02.07.1997 була зареєстрована  суб`єктом підприємницької діяльності з надання послуг громадського харчування.
В подальшому позивачу видано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №26177.
Відповідно до листа Дніпродзержинської об`єднаної державної податкової інспекції від 24.10.2013 №7366/04-03-17-01-16 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за період 1997 до 2013 працювала на загальній системі оподаткування.
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області листом №51917/6/04-36-24-16-11 від 24.07.2024 повідомило, що згідно з даними інформаційних систем ДПС України (АС “Податковий блок”) ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) перебувала на податковому обліку як фізична особа-підприємець з 02.07.1997 року по 17.12.2018 року в Кам`янському ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
З 02.07.1997 по 30.12.2014 перебувала на загальній системі оподаткування.
З 01.01.2015 по 17.12.2018 працювала на умовах сплати єдиного податку.
Суд першої інстанції вказав, що надані свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця і довідки податкових органів про перебування позивача на загальній системі оподаткування не підтверджують факт сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.
Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 26.10.2018 року у справі №643/20104/15-а.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 02.07.1997 по 30.07.1999, з 01.12.1999 по 31.12.2002, з 01.07.2003 по 30.09.2003, та з 01.01.2015 по 31.12.2015.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 16 серпня 2024 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії за віком.
Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, від 23 серпня 2024 року №047050028132 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного страхового стажу (не менше 31 року).
До страхового стажу не враховано періоди здійснення підприємницької діяльності з 02.07.1997 по 30.07.1999, з 01.12.1999 по 31.12.2002 та з 01.07.2003 по 30.09.2003, оскільки згідно з довідкою від 07.08.2024 №5833/АП/04-36-66-01-09 відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України; з 01.01.2015 по 31.12.2015, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК-5) відсутня інформація про сплату страхових внесків. Крім того, за періоди підприємницької діяльності 2004-2009 роки наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок.
ОСОБА_1 з 02 липня 1997 року зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності з надання послуг громадського харчування.
В подальшому позивачу видано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №26177.
Згідно з інформацією Дніпродзержинської об`єднаної державної податкової інспекції, викладеної у листі від 24 жовтня 2013 року №7366/04-03-17-01-16, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в період 1997 року до 2013 рік перебувала на загальній системі оподаткування.
За повідомленням Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №51917/6/04-36-24-16-11 від 24 липня 2024 року ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) перебувала на податковому обліку як фізична особа-підприємець з 02 липня 1997 року по 17 грудня 2018 року в Кам`янському ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, з 02 липня 1997 року по 30 грудня 2014 року перебувала на загальній системі оподаткування, з 01 січня 2015 року по 17 грудня 2018 року перебувала на умовах сплати єдиного податку.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання правомірності незарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності з 02 липня 1997 року по 30 липня 1999 року, з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2002 року, з 01 липня 2003 року по 30 вересня 2003 року, з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року через відсутність відомостей про сплату страхових внесків та сплату страхових внесків у розмірі, меншому за мінімальний страховий внесок.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частинами першою та другою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
За визначенням, наведеним у статті  1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) установлено, що? ?основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом а) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
За нормами пункту 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються  свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, (в редакції постанови від 07 липня 2014 року № 13-1, далі - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу) 
Абзацом четвертим підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 установлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. 
Аналогічна за змістом позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2018 року у справі №643/20104/15-а.
Отже, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності за умови підтвердження сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
При цьому до страхового стажу зараховуються періоди здійснення підприємницької діяльності:  
до 01 травня 1993 року - час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування; 
з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року - періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01 липня 2000 року, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).
Позивач на підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності для цілей зарахування такого періоду до страхового стажу подано органу Пенсійного фонду свідоцтво про державну реєстрацію?фізичної особи-підприємця, довідки податкових органів про перебування позивача на загальній системі оподаткування, проте ці документи не підтверджують факт сплати страхових внесків.
Відтак, позивачем не підтверджено факту сплати страхових внесків для цілей зарахування спірних періодів до страхового стажу. 
Доводи апелянта про підтвердження довідкою ГУ ДПС в Дніпропетровській області факту здійснення підприємницької діяльності, а також неможливість отримання в органах Пенсійного фонду відомості про сплату страхових внесків, крім довідки форми ОК-5, суд відхиляє як необґрунтовані, адже у разі  сплати страхових внесків такі відомості містились б у відповідних реєстрах, а інформація про сплату таких внесків була б надана позивачу.
Аргумент апелянта про те, що відсутність в інформаційній системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботі через несплату страхових внесків, суд визнає необґрунтованим, адже такі висновки зроблені Верховним Судом у контексті захисту права на пенсійне забезпечення осіб, що були найманими працівниками та за яких роботодавцем не сплачено або не в повному обсязі сплачено страхові внески.
У спірному випадку відсутні відомості про сплату страхових внесків позивачем за себе як особу, що була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а не як за найманого працівника.
Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 02 липня 1997 року по 30 липня 1999 року, з 01 грудня 1999 року по 31 грудня 2002 року, з 01 липня 2003 року по 30 вересня 2003 року, з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року та, відповідно, про відмову у задоволенні позову.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в справі № 160/24732/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в справі № 160/24732/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 22 квітня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 22 квітня 2025 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов