УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №295/10439/24 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М. 
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року 
       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 295/10439/24 за позовом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Цокало Тетяни Михайлівни на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 30 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :
У липні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ ФК «ЄАПБ», Позивач, Товариство) звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами зокрема: 
- за кредитним договором №5536737 від 22 серпня 2023 року у розмірі 45 486 грн, з яких: 11 400 грн - сума заборгованості по основному боргу; 33 288 грн - сума заборгованості по відсоткам; 798 грн заборгованість за комісією;
- за кредитним договором №100518152 від 20 серпня 2023 року у розмірі 39 662,5 грн, з яких: 9500 грн - сума заборгованості по основному боргу; 29 212,5 грн - сума заборгованості по відсоткам; 950 грн заборгованість за комісією;
- за кредитним договором №76487842 від 02 вересня 2023 року у розмірі 41 700 грн, з яких: 12 000 грн - сума заборгованості по основному боргу; 29 700 грн - сума заборгованості по відсоткам; 
- за кредитним договором №4867814 від 20 серпня 2023 року у розмірі 37 296,88 грн, з яких: 10 850 грн - сума заборгованості по основному боргу; 26 446,88 грн - сума заборгованості по відсоткам, а всього заборгованість у загальному розмірі 164 145,38 грн, а також судові витрати.
Позов мотивувався тим, що 22 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою в електронній формі було укладено кредитний договір №5536737, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 11 400 грн.
26 грудня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу № 26122023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5536737 від 22 серпня 2023 року.
У зв`язку з невиконанням умов договору у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 45 486 грн, що складається з: 11 400 грн - сума заборгованості по основному боргу; 33 288 грн - сума заборгованості по відсоткам; 798 грн заборгованість за комісією.
20 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір № 100518152, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 9500 грн.
29 січня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу № 29012204, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 100518152 від 20 серпня 2024 року.
У зв`язку з невиконанням умов договору у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 39 662,5 грн, що складається з: 9500 грн - сума заборгованості по основному боргу; 29 212,5 грн - сума заборгованості по відсоткам; 950 грн заборгованість за комісією.
02 вересня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 в електронній формі було укладено кредитний договір №76487842, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 12 000 грн.
14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за кредитним договором №76487842 від 02 вересня 2023 року.
У зв`язку з невиконанням умов такого договору виникла заборгованість у розмірі 41700 грн, що складається з: 12 000 грн - сума заборгованості по основному боргу; 29 700 грн - сума заборгованості по відсоткам.
20 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем в електронній формі було укладено кредитний договір №4867814, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 10850 грн.
14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за кредитним договором №4867814 від 20 серпня 2023 року.
У зв`язку з невиконанням умов такого договору виникла заборгованість у розмірі 37 296,88 грн, що складається з: 10 850 грн - сума заборгованості по основному боргу; 26 446,88 грн - сума заборгованості по відсоткам.
Позивач просив стягнути вказану заборгованість на загальну суму 164145, 38 грн.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 30 грудня 2024 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі, представник відповідачки – адвокат Цокало Т.М. просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн, а також 4542 грн сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Представник вказує, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
Відповідачка не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за договорами про надання споживчого кредиту № 5536737 від 22 серпня 2023 року та №100518152 від 20 серпня 2023 року.
Вважає, що суд першої інстанції не встановив обставини, які підлягають встановленню, а саме правомірність набуття позивачем права грошової вимоги за договорами факторингу № 26122023 від 26 грудня 2023 року та № 24122024 від 24 січня 2024 року.
Крім того, місцевий суд не встановив обставини, які підлягають встановленню, зокрема, правомірність набуття позивачем права грошової вимоги за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року за яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як Фактор, не став Кредитором по відношенню до Боржника, за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 76487842 від 02 вересня 2023 року та Договором позики (з фіксованою диференційованою процентною ставною) № 4867814 від 20 серпня 2023 року, які були укладені між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Звертає увагу, що договори позики № 76487842 від 02 вересня 2023 року та № 4867814 від 20 серпня 2023 року були укладені між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 вже після укладення між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення кредитів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договору факторингу № 14/06/2021 від 14 червня 2021 року.
Отже, вимоги на момент укладення договору факторингу мали би бути визначеними, тоді як жодних визначених вимог у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» щодо ОСОБА_1 на момент укладення вказаного вище договору факторингу від 14 червня 2021 року не було, та сторони не могли передбачити, що 02 вересня 2023 року, 20 серпня 2023 року, цим товариством буде укладено договір позики з відповідачкою.
Вказує, що дані обставини підтверджують, що Фактор не став кредитором по відношенню до Боржника. 
Суд першої інстанції не дав належної оцінки встановленим фактам, залишивши їх поза увагою, внаслідок чого ухвалив помилкове рішення про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача скаргу не визнав, просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції – залишити без змін, а також просить розгляд справи проводити без їх участі.
Від представника відповідача до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності апелянта та його представника.
Приймаючи до уваги, що сторони та інші учасники у судове засідання не з`явилися, суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що долучені до позовної заяви розрахунки заборгованості місять відомості про нарахування боргу за відсотками в межах строку дії договорів, за комісіями в розмірі встановленому умовами договорів, а відповідачем в належний спосіб умови кредитних договорів не виконані, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості відповідача за такими договорами.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на таке.
Встановлено, що 22 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір № 5536737, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 11 400 грн (а.с.8-13).
26 грудня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу № 26122023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5536737 від 22 серпня 2023 року (а.с.16-19).
Відповідно до реєстру боржників № 1 від 26 грудня 2023 року до договору факторингу №26122023, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 45 486 грн, з яких 11 400 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 33 288 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою та 798 грн - сума заборгованості за комісією (а.с.19).
20 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою в електронній формі було укладено кредитний договір № 100518152, відповідно до умов якого вона отримала кредит в розмірі 9500 грн (а.с.21-26).
29 січня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №29012204, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за кредитним договором № 100518152 від 20 серпня 2024 року (а.с.29-32).
Згідно реєстру боржників № 2 від 29 січня 2024 року до договору факторингу №29012024, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 39 662,5 грн, з яких 9500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 212,5 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою та 950 грн - сума заборгованості за комісією (а.с.32).
Також установлено, що 02 вересня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір № 76487842, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 12000 грн (а.с.40-42).
14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за кредитним договором № 76487842 від 02 вересня 2023 року (а.с.44-48).
Відповідно до реєстру боржників №17 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №14/06/21 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 41 700 грн, з яких 12 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 700 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.48).
20 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем в електронній формі було укладено кредитний договір № 4867814, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 10850 грн (а.с.50-52).
14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за кредитним договором № 4867814 від 20 серпня 2023 року (а.с.54-59).
Відповідно до реєстру боржників №19 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №14/06/21 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 37 296,88 грн, з яких 10 850 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 446,88 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.59).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ЄАПБ», розмір заборгованості за кредитним договором № 5536737 від 22 серпня 2023 року становить 45 486 грн, з яких 11 400 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 33 288 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою та 798 грн - сума заборгованості за комісією (а.с.20).
За кредитним договором № 100518152 від 20 серпня 2023 року 39 662,5 грн, з яких 9500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 212,5 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою та 950 грн - сума заборгованості за комісією (а.с.33).
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ЄАПБ» розмір заборгованості за кредитним договором № 76487842 від 02 вересня 2023 року складає 41 700грн, з яких 12 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 700 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою (а.с.49), а за кредитним договором № 4867814 від 20  серпня 2023 року 37 296,88грн, з яких 10 850 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 446,88 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою (а.с.60).
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За приписами частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В порядку визначеному частиною 2 статті 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
За приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно зі статтею 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей 12, 81 ЦПК України). 
Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Із матеріалів справи вбачається, що 22 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір № 5536737, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 11 400 грн.
Також, 20 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою в електронній формі було укладено кредитний договір № 100518152, відповідно до умов якого вона отримала кредит в розмірі 9500 грн.
Крім того, 02 вересня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір № 76487842, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 12000 грн.
20 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем в електронній формі було укладено кредитний договір № 4867814, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 10850 грн.
26 грудня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу № 26122023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5536737 від 22 серпня 2023 року.
Відповідно до реєстру боржників № 1 від 26 грудня 2023 року до договору факторингу №26122023, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 45 486 грн, з яких 11 400 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 33 288 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою та 798 грн - сума заборгованості за комісією.
Також, 29 січня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №29012204, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за кредитним договором № 100518152 від 20 серпня 2024 року.
Відповідно до реєстру боржників № 2 від 29 січня 2024 року до договору факторингу №29012024, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 39 662,5 грн, з яких 9500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 212,5 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою та 950 грн - сума заборгованості за комісією.
Крім того, 14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за кредитним договором № 76487842 від 02 вересня 2023 року.
Відповідно до реєстру боржників №17 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №14/06/21 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 41 700 грн, з яких 12 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 700 грн - сума заборгованості за відсотками.
Також, 14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за кредитним договором № 4867814 від 20 серпня 2023 року.
Згідно реєстру боржників №19 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №14/06/21 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 37 296,88 грн, з яких 10 850 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 446,88 грн - сума заборгованості за відсотками.
Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачці в розмірах, що передбачені договорами позики, а відповідачка ці кошти отримала.
Як убачається із матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості за кредитними договорами містять інформацію про те, що розмір заборгованості ОСОБА_1  за кредитним договором № 5536737 від 22 серпня 2023 року становить 45 486 грн, з яких 11 400 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 33 288 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою та 798 грн - сума заборгованості за комісією (а.с.20).
За кредитним договором № 100518152 від 20 серпня 2023 року 39 662,5 грн, з яких 9500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 212,5 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою та 950 грн - сума заборгованості за комісією (а.с.33).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ЄАПБ» розмір заборгованості за кредитним договором № 76487842 від 02 вересня 2023 року складає 41 700грн, з яких 12 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 29 700 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою (а.с.49), а за кредитним договором № 4867814 від 20  серпня 2023 року 37 296,88грн, з яких 10 850 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 446,88 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою (а.с.60).
Однак вказані розрахунки заборгованості не містять відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитних договорів, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань).
Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості відповідачки за укладеними кредитними договорами позивачем суду не надано.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу № 26122023від 26 грудня 2023 року, № 29012204 від 29 січня 2024 року, та №14/06/21 від 14 червня 2021 року.
Таким чином, суд першої інстанції ухвалюючи рішення, не дав належної правової оцінки тому, що в матеріалах справи відсутні достовірні та достатні докази на підтвердження заявленої позивачем до стягнення заборгованості за кредитними договорами та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
Колегія суддів зазначає, що до відзиву на апеляційну скаргу, представник позивача долучив копії договорів факторингу, копії реєстрів боржників, копії актів прийому - передачі, копії платіжних інструкцій, копії платіжних доручень тощо (том 2 а.с.32-123).
Частинами 2, 3 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Представник позивача не надав доказів неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відтак, долучені до відзиву на апеляційну скаргу докази не підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, встановлене порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанціїу відповідності до положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України – скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».
Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Крім іншого в апеляційній скарзі, адвокат Цокало Т.М. заявила клопотання про стягнення із позивача на користь відповідачки понесених судових витрат на правничу допомогу при розгляді справи.
Встановлено, що представник на підставі Договору від 13 січня 2025 року та ордеру серії ВІ № 1276787 від 28 січня 2025 року (а.с.146-150, 144 відповідно) надавала стороні правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді. Згідно детального опису робіт (наданих послуг) від 29 січня 2025 року, адвокатом при розгляді справи в суді апеляційної інстанції надані правничі послуги (надання усної консультації, ознайомлення з матеріалами справи та їх аналіз, підготовка та направлення апеляційної скарги на рішення суду). Також в даному описі вказано, що станом на 29 січня 2025 року надано правничу допомогу на сумі 5500 грн, а клієнт станом на 29 січня 2025 року вніс гонорар у розмірі 7500 грн, згідно квитанції № 1161 від 29 січня 2025 року, сума невідпрацьованого гонорару складає 2000 грн (а.с.153, 154).
Таким чином, наявні правові підстави для стягнення із Товариства на користь ОСОБА_1 5500 грн витрат, понесених на правничу допомогу в апеляційному суді. 
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема, вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги представника відповідачки із ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь  ОСОБА_1 підлягають також стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4542 грн.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Цокало Тетяни Михайлівни задовольнити.
Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 30 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - відмовити.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 4542 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 5500 грн витрат на правничу допомогу, понесених під час апеляційного перегляду справи.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді