ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/18382/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Баранник Н.П.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу ОСОБА_1              
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 12.11.2024, (суддя суду першої інстанції Калугіна Н.Є.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі,  в адміністративній справі №160/18382/24  за позовом ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1   про визнання  протиправним  та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,  
УСТАНОВИВ:
          09.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2024 №84 (ЄДРПОУ 22994874), відповідно до якого, вирішено визнати молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) незаконно відсутнім на службі з 23.04.2024, а також призупинено виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 23.04.2024 року та знято з продовольчого забезпечення за нормою №1 (каталог) з 25 квітня 2024 року);
- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме поновити проходження військової служби молодшим сержантом військової служби за контрактом ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) та в цій частині допустити негайне виконання судового рішення;
- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме надати молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) розрахунок невиплаченого грошового забезпечення (всіх видів) за весь період протягом якого ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) не було нараховано та не було виплачене грошове забезпечення починаючи з 23.04.2024 року із зазначенням структури грошового забезпечення (у розрізі видів грошового забезпечення і його складових) помісячно;
- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) грошове забезпечення (всі види) починаючи з 23.04.2024 (дня прийняття призупинення виплати грошового забезпечення відповідно наказу Відповідача від 25.04.2024 №84) за весь період незаконного призупинення проходження Позивача військової служби та призупинення нарахування та виплати грошового забезпечення починаючи з 23.04.2024;
- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) письмовий перелік/опис найменувань продовольчого, речового та інших видів забезпечення недоотриманого за весь час необгрунтованого призупинення проходження військової служби починаючи з 25.04.2024 року;
- зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) продовольче, речове та інші види забезпечення, недоотриманого за весь час необгрунтованого призупинення проходження військової служби починаючи з 25.04.2024;
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №2504/(нерозбірливий напис) “про перепризначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 молодшим сержантом ОСОБА_1 ” в частині пункту 2, пункту 3 та пункту 4 цього наказу відповідача;
- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №2504/(нерозбірливий напис) "про перепризначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 молодшим сержантом ОСОБА_1 ";
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди завданої протиправними діяннями відповідача щодо незаконного визнання позивача таким, що самовільно залишив військову частину та невиплати належного грошового, продовольчого, речового забезпечення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 84 від 25.04.2024 є протиправними та підлягає скасуванню, з огляду на відсутність законодавчих підстав для його прийняття. Зокрема, позивач вказує, що обставини стосовно відсутності військовослужбовців у розташуванні військової частини повинні перевірятись шляхом проведення службового розслідування. В даному випадку, службове розслідування проведено значно пізніше ніж виданий наказ, яким визнано позивача таким, що незаконно відсутній на службі, що є порушенням Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони № 608 від 21.11.2017. Крім цього, позивач зазначив, що не вважає себе винною особою, у розумінні статті 407 КК України, а тому проведення службового розслідування щодо уточнення причин та фактів самовільного залишення частини позивачем є передчасним.
          Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 12.11.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 залишений без задоволення.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Позивач зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав рапорт майора ОСОБА_2 від 24.04.2024 достатньою підставою для призупинення військової служби позивача, в той час як закон передбачає іншу правову та фактичну підставу. Позивач вважає, що відповідачем не доведено наявності законних підстав для призупинення військової служби позивача.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 2805.2021 №103, солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2023 №66 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 переведено з посади акумуляторника відділення обслуговування акумуляторних батарей взводу спеціальних робіт ремонтної роти батальйону логістики на посаду стрільця – номера обслуги 3 парашутно-десантного взводу 3 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону.
Наказом командира військової частини (по стройовій частині) від 25.04.2024 №84 молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , колишнього бойового медика взводу 1 парашутно-десантного взводу 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини, визнано незаконно відсутнім на службі з 23.04.2024. Призупинено виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 23.04.2024, знято з продовольчого забезпечення за нормою №1 з 25.04.2023. Підстава: рапорт майора ОСОБА_2 (вх.№691/6562 від 24.04.2024).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської частини) від 27.05.2024 №2504/нагл “Про перепризначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 ”, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України. затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2024 №1962/нагд “Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 молодшим сержантом ОСОБА_1 ” та на підставі рапорту командира 2 парашутно-десантного батальйону військової частини А/126 майора ОСОБА_3 від 20.05.2024 за вх. №691/8583, у встановлений строк службове розслідування завершити не вдалось через високу кількість службових розслідувань та скорочення термінів проведення службового розслідування, тому вирішено наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2024 №1962/нагд “Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 молодшим сержантом ОСОБА_1 ” скасувати. Перепризначити службове розслідування стосовно військовослужбовця у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (колишнього бойового медика взводу 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно- десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 ) молодшого сержанта ОСОБА_1 . Проведення службового розслідування доручено заступнику командира з морально-психологічного забезпечення 6 парашутно-десантної роти НОМЕР_3 парашутно-десантного батальйону молодшому лейтенанту ОСОБА_4 .
Згідно акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 03.06.2024, на підставі статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України. затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 за №1503/31371, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 за вх. №2504/нагд “Про перепризначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 молодшим сержантом ОСОБА_1 ”, відповідачем проведено службове розслідування з метою з?ясування причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини 23.04.2024 військовослужбовцем у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (колишнім бойовим медиком взводу 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_4 ) молодшим сержантом ОСОБА_1 , а також з метою встановлення форми та ступеню вини осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
За результатами службового розслідування встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив місце служби та відсутній по теперішній час у базовому таборі в районі АДРЕСА_1 з 23.04.2024 без поважних причин, внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідального ставлення до виконання обов??язків військової служби в умовах воєнного стану. 
В ході службового розслідування були відібрані пояснення командира 3 парашутно-десантного взводу 8 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , виконуючого обов?язки старшого оперативної групи 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , молодшого лейтенанта ОСОБА_5 , згідно змісту яких під час перевірки наявності особового складу у базовому таборі в районі АДРЕСА_1 о 16:30 23.04.2024 ним було виявлено факт самовільного залишення військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 . На телефонні дзвінки молодший сержант ОСОБА_1 не відповідав.
Також згідно письмових пояснень стрільця-номера обслуги 7 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 стало відомо, що перебуваючи у базовому таборі в районі с-ща Гвардійське Дніпропетровської області, під час перевірки наявності особового складу о 16:30 23.04.2024 він став свідком того, як молодший лейтенант ОСОБА_5 виявив факт самовільного залишення військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 . Телефонний зв`язок з молодшим сержантом ОСОБА_1 був відсутній. Про факт і причини своєї відсутності військовослужбовець нікому не повідомляв, місцезнаходження молодшого сержанта ОСОБА_1 невідоме.
За наслідками проведеного службового розслідування уповноваженою особою, яка здійснювала його проведення, враховуючи, що у діях військовослужбовця у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (колишнього бойового медика взводу 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_5 ) молодшого сержанта ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, відповідно до ст. 214, 216 Кримінального процесуального кодексу, запропоновано командиру 2 парашутно-десантного батальйону, підготувати повідомлення про вчинення кримінального правопорушення на адресу керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, командиру військової частини НОМЕР_6 та директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава.
Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 на підставі пункту 5 Розділу XVI та на підставі пункту 14 Розділу XXXIV "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам” затверджених наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, запропоновано військовослужбовцю у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (колишньому бойовому медику взводу 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 ) молодшому сержанту ОСОБА_1 не здійснювати нарахування і виплату грошового забезпечення з 23.04.2024, не виплачувати премію в повному обсязі за квітень 2024 року та не виплачувати додаткову винагороду в розмірі 100    000 гривень або 30 000 гривень з квітня 2024 року. 
Начальнику адміністративної групи штабу військової частини на підставі пункту 5 Розділу XVI та на підставі пункту 14 Розділу XXXIV "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затверджених наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, запропоновано військовослужбовця у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (колишнього бойового медика взводу 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 ) молодшого сержанта ОСОБА_1 не включати до наказів про виплату премії за квітень 2024 року та додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень з квітня 2024 року. 
Не погоджуючись з викладеним, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази прийняті, а дії вчинені відповідачем в порядку та в межах повноважень, визначених Конституцією та Законами України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Встановлені обставини справи свідчать, що службове розслідування за фактом залишення позивачем місця розташування підрозділу було призначено 05.05.2024, а потім перепризначено 27.05.2024. 
Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема: в) сувора догана; ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтею 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Ці положення Дисциплінарного статуту кореспондуються з Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608 а саме: службове розслідування може призначатися у певних випадках.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Згідно правового висновку викладеного у постанові від 13.06.2024 у справі №420/9472/23, Верховний Суд зазначив, що проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Суд вважає такі висновки Верховного Суду застосовними у цій справі, адже, вони сформовані у подібних правовідносинах: щодо скасування наказу військової частини (виданого без проведення службового розслідування) про зарахування позивача у розпорядження командира частини та призупинення виплати грошового забезпечення, у зв`язку із відсутністю більше 10 днів у розташуванні частині. 
При цьому, Верховний Суд у справі №420/9472/23 вказав, що “суди попередніх інстанцій встановили, що наказом від 28.05.2022 року № 94 штаб сержанта ОСОБА_1 з 7 травня 2022 року знято з усіх видів забезпечення, а наказом Міноборони України від 23.06.2022 року № 194-РМ призначено на нижчу посаду шпк “сержант” на “молодший сержант”. Враховуючи, що факт відсутності позивача за новим місцем дислокації військової частини не потребував додаткового доказування, Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про відсутність у спірних правовідносинах необхідності для проведення службового розслідування задля уточнення причин відсутності позивача. За цих обставин Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність у відповідача правових підстав для прийняття наказу командиром військової частини НОМЕР_2 від 07 травня 2022 року № 15-PC”.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що факт відсутності позивача у розташуванні частини з 23.04.2024 встановлений безпосереднім командиром, про що ним складено відповідний рапорт. При цьому, наказом від 25.04.2024 №84 позивача визнано таким, що незаконно відсутній на службі, що і стало підставою для призупинення йому грошового забезпечення. До того ж, в подальшому, обставини щодо самовільного залишення позивача військової частини 23.04.2024 підтверджені під час службового розслідування.
Позивач наполягає на тому, що рапорт про фактичну відсутність за місцем несення служби не може вважатись підставою для призупинення військової служби, між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що факт відсутності позивача за місцем несення служби, зазначеній у рапорті, був підтверджений службовим розслідування, і позивачу у відповідності з вимогами Закону призупинено військову службу з моменту самовільного залишення військової частини. 
Суд звертає увагу, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що він був у військовій частині, а обставини його відсутності невідповідають дійсності. 
Враховуючи зазначене, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2024 №84 прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Дисциплінарним статутом ЗСУ, а також з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.
Щодо позовних вимог в частині виплати грошового забезпечення позивачу починаючи з 23.04.2024.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі- Порядок № 260).
Так, відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Згідно пунктів 1, 3 розділу ХVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.
Відповідно до пункту 4 розділу ХVI Порядку № 260 при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:
у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "догана", оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "сувора догана", оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;
у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 50 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.
Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).
У свою чергу, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення (пункт 5 розділу ХVI Порядку № 260).
Відповідно до п. 17 розділу І вказаного Порядку, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію”, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Як встановлено судом, наказом командира військової частини (по стройовій частині) від 25.04.2024 №84 молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , колишнього бойового медика взводу 1 парашутно-десантного взводу 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини, визнано незаконно відсутнім на службі з 23.04.2024. Призупинено виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 23.04.2024, знято з продовольчого забезпечення за нормою №1 з 25.04.2023. 
В подальшому факт самовільного залишення позивачем військової частини підтверджено результатами службового розслідування. Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами обставини встановлені службовим розслідуванням.
З огляду на викладене, та зважаючи на приписи пункту 15 розділу І Порядку № 260, суд зазначає, що відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо призупинення виплати позивачу грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини відповідають встановленим судом обставинам справи та вимогам чинного законодавства. 
До того ж, як вбачається зі спірного наказу від 25.04.2024 №84, позивач станом на 23.04.2024 перебував у розпорядженні командира, що в свою чергу, зумовлює припинення виплати додаткової винагороди та додаткових видів грошового забезпечення.
Щодо позовних вимог в частині надання позивачу розрахунку невиплаченого грошового забезпечення (всіх видів) за весь час необгрунтованого призупинення проходження військової служби, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Отже, обов`язок роботодавця (в даному випадку – військової частини) надати військовослужбовцю розрахунок грошового забезпечення, що підлягає виплаті, безумовно передбачений в разі звільнення військовослужбовця зі служби.
При цьому, працівник в будь-якому разі може звернутись до роботодавця із вимогою про надання розрахунку заробітної плати протягом перебування на службі. 
Проте, враховуючи, що позивача не було звільнено з військової служби, а призупинено його військову службу, у відповідача відсутній обов`язок надати позивачу розрахунок невиплаченого грошового забезпечення (всіх видів), без відповідного звернення позивача до військової частини.
З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів звернення позивача до військової частини з вимогою про надання розрахунку невиплаченого грошового забезпечення (всіх видів), суд не вбачає в цьому протиправної бездіяльності відповідача.
Відповідно, в цій частині позову слід відмовити.
Щодо позовних вимог про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №2504/нагл “Про перепризначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 молодшим сержантом ОСОБА_1 ”, визнання протиправними дій відповідача щодо проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини 23.04.2024 та поновлення проходження військової служби, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно статті 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України”, дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України” (стаття 5 Дисциплінарного статуту).
Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).
Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:
- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;
- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;
- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України “Про запобігання корупції”, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 13 Розділу ІІІ Порядку, службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, службове розслідування призначене на підставі вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України. затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 за №1503/31371, та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 за вх. №2504/нагд “Про перепризначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 молодшим сержантом ОСОБА_1 ”, заступником командира 6 парашутно-десантної роти з морально-психологічного забезпечення молодшим лейтенантом ОСОБА_4 проведено службове розслідування з метою з?ясування причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини 23.04.2024 військовослужбовцем у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (колишнім бойовим медиком взводу 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_4 ) молодшим сержантом ОСОБА_1 , а також з метою встановлення форми та ступеню вини осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
При цьому, з наказу відповідача від 27.05.2024 за вх. №2504/нагд “Про перепризначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 молодшим сержантом ОСОБА_1 ” вбачається, що службове розслідування спочатку було призначено на підставі наказу відповідача від 05.05.2024 №1962/нагд “Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 молодшим сержантом ОСОБА_1 ” та на підставі рапорту командира 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_7 /126 майора ОСОБА_3 від 20.05.2024 за вх. №691/8583. 
У  встановлений строк службове розслідування завершити не вдалось через високу кількість службових розслідувань та скорочення термінів проведення службового розслідування.
Отже, за своє суттю наказ від 27.05.2024 за вх. №2504/нагд “Про перепризначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 молодшим сержантом ОСОБА_1 ” є наказом, яким продовжено проведення службового розслідування, що відповідає вимогам пункту 13 Розділу ІІІ Порядку №608.
Службове розслідування призначено за фактом виявлених обставин самовільного залишення позивачем військової частини, на підставі рапорту майора ОСОБА_2 №691/6562 від 24.04.2024. В ході службового розслідування були відібрані пояснення командира 3 парашутно-десантного взводу 8 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , виконуючого обов?язки старшого оперативної групи 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , молодшого лейтенанта ОСОБА_5 , та стрільця-номера обслуги 7 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 , які повідомили відомі їм обставини.
Згідно акту службового розслідування, викладено опис обставин вчиненого правопорушення, під час проведення розслідування встановлені відповідні обставини та факти, досліджено особу, стосовно якої призначено розслідування, встановлені неправомірні дії та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, встановлено форми вини позивача, та запропоновано відповідні заходи.
Отже, судом не встановлено протиправних дій відповідача щодо підстав та порядку призначення службового розслідування та під час його проведення.
Тому суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку. що позовні вимоги в частині скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №2504 “про перепризначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 23.04.2024 молодшим сержантом ОСОБА_1 ”, визнання протиправними дій відповідача щодо проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини 23.04.2024 та поновлення проходження військової, задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог стосовно надання письмового переліку/опису найменувань продовольчого, речового та інших видів забезпечення недоотриманого за весь час необґрунтованого призупинення проходження військової служби та зобов`язати відповідача здійснити позивачу продовольче, речове та інші види забезпечення, недоотриманого за весь час необґрунтованого призупинення проходження військової служби, суд зазначає таке.
Виплата грошової компенсації вартості продовольчого забезпечення (харчування) передбачена Положенням про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженим наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 №402, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за №992/7280 (далі Положення №402).
Відповідно до пункту 1.10 Положення №402 військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.
Атестат на продовольство є документом, який засвідчує, до якого числа і за якими нормами військовослужбовець або військова команда (підрозділ) забезпечені харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, повсякденним набором сухих продуктів).
Атестат дає право військовослужбовцю, військовій команді (підрозділу) на отримання харчування або грошової компенсації замість норми харчування, або повсякденного набору сухих продуктів як на новому місці служби військовослужбовця, так і під час перебування у службовому відрядженні, у відпустці і на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я Збройних Сил України.
Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Проте, відповідно до пункту 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №11158/2008, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Враховуючи, що позивачем у даній справі не доведено протиправність доводів відповідача щодо самовільного залишення позивачем військової частини з 23.04.2024, припинення продовольчого, речового та іншого забезпечення позивача у період перебування у СЗЧ відповідає вимогам наведеного Положення. При цьому, судом також не встановлено обов`язку відповідача, в даному випадку, надати позивачу перелік /опис найменувань продовольчого, речового та інших видів забезпечення недоотриманого за весь час призупинення проходження військової служби. 
Тому, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо заявленої позивачем моральної шкоди, суд зазначає, що така вимога носить похідний характер та залежить від вирішення основних позовних вимог. Враховуючи, що суд у цій справі не встановив протиправних рішень, дій або бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах, відсутні підстави вважати про заподіяння позивачу моральної шкоди, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду – відсутні. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 в адміністративній справі №160/18382/24 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник