КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                     
Справа № 357/11738/24                                      Головуючий у 1 інстанції: Ярмола О.Я.
Провадження № 22-ц/824/9664/2025                       Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 травня 2025 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Кафідової О.В., Оніщука М.І.,
секретар                                        Тіткова І.Ю.,
 
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Чумакової Тетяни Костянтинівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,-
 
в с т а н о в и в:
 
В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі Facebook - « ОСОБА_3 » ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб-сторінці за наступним «URL» посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 було розміщено інформацію наступного змісту: «Усі ми з нетерпінням чекаємо на Перемогу України. Після Перемоги - має бути зміна політичних еліт. Ми повинні обрати у владу нових людей, бажано тих, хто був на фронті, і не допустити до влади «стару гвардію», так званих політичних хамелеонів. Наведу лише один приклад, на парламентських виборах у 2019 році нардеп ОСОБА_1 зайняв перше місце в Україні, як депутат-мажоритарник, незважаючи на те, що він до цього неодноразово змінював політичні партії (був у «Батьківщині», «Партії регіонів», «Відродження» ) люди все одно його обрали народним депутатом. Хоча він, ОСОБА_1 , є українським проросійським політиком. Це стверджую не лише я, це стверджує також « Українська Вікіпедія »: ОСОБА_5 - український проросійський політик, https://uk.wikipedia.org/.../%DO%AF%D1%86%DO%B5%DO%BD%DO... Таких прикладів є багато. Тому наше завдання - сформувати після війни критичне громадянське суспільство, яке обере таку політичну еліту України, яка відповідатиме стандартам Європейського співтовариства.» (далі - публікація). Вказана у публікації інформація є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, а саме, право на повагу до гідності та честі, недоторканність ділової репутації. Поширена інформація є негативною, оскільки вказує на підтримку особою, поряд з іменем якої застосовано визначення «проросійський», країни-агресора - РФ та її інтересів, що в умовах широкомасштабної військової агресії РФ проти України формує негативне ставлення до такої особи в суспільстві. Таким чином, поширення про нього вищезазначеної інформації у формі фактичних тверджень створює у будь-якого пересічного громадянина враження, що він, всупереч тому, що є проукраїнським політиком, займає проукраїнську позицію та є проукраїнським діячем, є проросійським політиком. Зазначене, в свою чергу, руйнує оцінку його людських, ділових і професійних якостей, оскільки він є публічною особою та має відповідну ділову репутацію.  
ОСОБА_1 просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі Facebook - ОСОБА_6 та зобов`язати ОСОБА_2 протягом тижня з моменту набрання законної сили рішенням суду у цій цивільній справи, спростувати вказану недостовірну інформацію, шляхом розміщення в мережі Інтернет на персональній сторінці відповідної інформації.
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права,  невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не підтвердив належність йому зазначеної веб-сторінки де була поширена оспорювана інформація, а позивач не довів, що оспорювана інформація була поширена саме відповідачем . До позовної заяви було надано протокол огляду та фіксації вмісту веб-сторінок адвокатом від 11 липня 2024 року, відповідно до якого встановлено, що власником веб-сторінки в соціальній мережі Facebook - ІНФОРМАЦІЯ_4 є  ОСОБА_2 . Після огляду сторінки встановлено, що  ОСОБА_2 проживає у місті Біла Церква Київської області та є засновником декількох громадських організацій. Таким чином позивач встановив особу відповідача у справі, який і є автором оспорюваної інформації. Суд першої інстанції не дослідив матеріали справи та не встановив, що оспорювана інформація стосується позивача ОСОБА_1 та викладена у формі твердження про факти і одночасно є неправдивою та недостовірною інформацією.
В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.
Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів не убачає підстав для задоволення  апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі Facebook - « ОСОБА_3 » ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб-сторінці за наступним «URL» посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 було розміщено інформацію наступного змісту: «Усі ми з нетерпінням чекаємо на Перемогу України. Після Перемоги - має бути зміна політичних еліт. Ми повинні обрати у владу нових людей, бажано тих, хто був на фронті, і не допустити до влади «стару гвардію», так званих політичних хамелеонів. Наведу лише один приклад, на парламентських виборах у 2019 році нардеп ОСОБА_1 зайняв перше місце в Україні, як депутат-мажоритарник, незважаючи на те, що він до цього неодноразово змінював політичні партії (був у «Батьківщині»/«Партії регіонів», «Відродження» ) люди все одно його обрали народним депутатом. Хоча він, ОСОБА_1 , є українським проросійським політиком. Це стверджую не лише я, це стверджує також « Українська Вікіпедія »: ОСОБА_5 - український проросійський політик, ІНФОРМАЦІЯ_5 Таких прикладів є багато. Тому наше завдання - сформувати після війни критичне громадянське суспільство, яке обере таку політичну еліту України, яка відповідатиме стандартам Європейського співтовариства».
Позивач ОСОБА_1 порушив питання про визнання недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність, ділову репутацію вищезазначену інформацію, зобов`язання відповідача спростувати таку недостовірну інформацію.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
При цьому при вирішенні зазначених спорів суди мають враховувати, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). 
Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.    
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи.
Під час вирішення вимог про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування інформації слід враховувати хто поширював інформацію та за яких обставин мало місце поширення інформації.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя.
Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
При цьому відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Позивач   ОСОБА_1 просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію,  поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на сторінці профілю користувача соціальної мережі Facebook - « ОСОБА_3 » ІНФОРМАЦІЯ_2 на веб-сторінці за наступним «URL» посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3  ОСОБА_1 надав суду протокол №11/0-24 огляду та фіксації веб-сторінки адвокатом від 11 липня 2024 року, складений адвокатом Чумаковою Т.К., до якого долучені скріншоти веб-сторінок та копії електронних доказів.
Разом з тим, зазначення профілю користувача соціальної мережі Facebook  ІНФОРМАЦІЯ_6 як « ОСОБА_3 » та обставини, зафіксовані адвокатом Чумаковою Т.К. у вказаному протоколі, не є належним та допустимим доказом, що саме ОСОБА_2 належить вказаний профіль і саме  ОСОБА_2 поширив спростовувану позивачем інформацію.
Обліковий   запис ІНФОРМАЦІЯ_6 не верифікований (не містять відмітки/галочки на блакитному полі), тобто Facebook не підтвердив справжність цього профіля.
Позивач  ОСОБА_1 не просив залучити до участі в справі власника веб-сайту та не надав відповідних експертних висновків, щоб підтвердити дані користувача (адреса електронної пошти, телефон, IP-адресу та інші індифікатори), що, в свою чергу, могло довести/підтвердити належність вказаної веб-сторінки саме відповідачу ОСОБА_2 .
Крім того, як зазначив сам ОСОБА_1 , він є публічною особою та політичним діячем. Зі змісту оспорюваної позивачем інформації вбачається, що вона по суті є результатом оцінки особи позивача та його політичної діяльності автором та не містить твердження про конкретні факти та події за участі позивача. Крім того, оспорювана інформація містить посилання на онлайн-енциклопедію «Вікіпедія» де, дійсно наявна така ж інформація щодо позивача.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Оскаржуючи рішення, представник ОСОБА_1 не навів доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо недоведеності поширення оспорюваної ним інформації саме відповідачем. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції надав належну оцінку доказам, наявним у матеріалах справи. А тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу адвоката Чумакової Тетяни Костянтинівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 16 травня 2025 року. 
 
Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                            Кафідова О.В.
 
                                                                               Оніщук М.І.