КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7954/2025
Справа № 752/15486/24
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем   України
 
16 квітня 2024 року                                                                                                   
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
суддів                                    Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря              Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Власюк Катериною Петрівною , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Кордюкової Ж.І. 21 січня 2025 року щодо відмови в поновленні строку на подання відзиву та зустрічного позову та залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення у власність нерухомого майна, стягнення грошових коштів,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
 
в с т а н о в и в :
 
В липні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, просив виділити у власність ОСОБА_1 групу нежитлових приміщень І поверху: частини нежилого будинку (цех КПППНІ) (в літ. Б) загальною площею 493,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2654339980000), групу нежитлових приміщень ІІ та ІІІ поверхів (в літ. Б) загальною площею 285,6 кв.м.  за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2654385880000), стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 6 738 252 грн. грошової компенсації вартості частки ОСОБА_3 в розмірі у праві власності на вказане майно.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення у власність нерухомого майна, стягнення грошових коштів.
04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 в особі представника Власюк К.П. подала до Голосіївського районного суду м. Києва відзив на позовну заяву та зустрічний позов, в якому просила в порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, припинити право власності ОСОБА_1 на частки групи нежитлових приміщень 1-го поверху: частини нежилого будинку (цех КПППНІ) (в літ. Б) загальною площею 493,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2654339980000) та на частки групи нежитлових приміщень ІІ та ІІІ поверхів (в літ. Б) загальною площею 285,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2654385880000), виділивши в натурі ОСОБА_3 та визнавши за ним право власності на вказане майно; в порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності, припинити право власності ОСОБА_3 на частки нежитлових приміщень № 1, 2 та 3 (групи приміщень № 29) (в літ. А) загальною площею 211,1 кв.м. в АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2536345280000), виділивши в натурі ОСОБА_1 та визнавши за нею право власності на вказане майно.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на подання відзиву на позовну заяву та строку на звернення до суду з зустрічною позовною заявою, зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
                                                                       
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в особі представника Власюк К.П. , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог ч. 3 ст. 194 ЦПК України, оскільки у разі недодержання позивачем за зустрічним позовом вимог щодо строку подання зустрічного позову, правил об`єднання позовів, суд першої інстанції, керуючись нормами ст. 193, 194 ЦПК України, мав би повернути зустрічний позов, а не залишити його без розгляду.
Крім того, суд першої інстанції, залишаючи зустрічний позов без руху, не зазначив в ухвалі про необхідність усунення недоліків в частині поновлення строку, зазначення інших поважних причин для поновлення строку, а лише про необхідність сплати судового збору, що свідчить про те, що в порушення ч. 2 ст. 185 ЦПК України суд першої інстанції не зазначив всі недоліки зустрічної позовної заяви та спосіб їх усунення, та безпідставно і не у відповідності до вимог закону після усунення недоліків залишив зустрічний позов без розгляду.
Нагадувала, що 04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 в особі представника Власюк К.П. було відправлено до суду відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення строку на подання відзиву, а також зустрічний позов з клопотанням про поновлення строку на подання зустрічного позову.
Перше судове засідання по даній справі відбулось 31 жовтня 2024 року, під час якого судом розпочато з`ясування питання прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним. 27 листопада 2024 року суд першої інстанції продовжив з`ясування питання, розпочате в попередньому засіданні, щодо накладення арешту на нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_2 , та можливості прийняття зустрічного позову до розгляду з первісним позовом. За результатами з`ясування позиції сторін щодо прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції постановив ухвалу від 27 листопада 2024 року, якою зустрічну позовну заяву залишив без руху з наданням десятиденного строку для усунення недоліків шляхом надання документа, що підтверджує сплату судового збору за подання до суду зустрічного позову.
На виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 було надано суду квитанцію про оплату судового збору в повному обсязі.
Звертала увагу, що суд першої інстанції, вивчивши матеріали справи та зустрічного позову, встановив лише один недолік зустрічного позову у вигляді несплати судового збору. Про встановлення будь-яких інших недоліків зустрічного позову, необхідність усунення недоліків в частині поновлення строку, зазначення інших поважних причин для поновлення строку суд першої інстанції в ухвалі від 27 листопада 2024 року не вказував та не пропонував ОСОБА_1 усунути такі.
При цьому, як вбачається з оскаржуваної ухвали, позиція суду про залишення зустрічного позову без розгляду обґрунтовується пропуском строку подання зустрічного позову без поважних причин, хоча разом із зустрічним позовом подано клопотання про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви, в якому обґрунтовано і доведено доказами наявність поважних причин пропуску строку подання зустрічного позову.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 при подачі зустрічного позову порушила вимоги ч. 1 ст. 194 ЦПК України, зокрема невідповідність зустрічного позову вимогам ч. 1 ст. 177 ЦПК України, відповідно до ч. 2 ст. 194 ЦПК України застосував до даного зустрічного позову положення ст. 185 цього Кодексу, при цьому, з огляду вже на оскаржувану ухвалу, у порушення ч. 2 ст. 185 ЦПК України не зазначив всі недоліки зустрічної позовної заяви та спосіб їх усунення, якщо вважав, що ОСОБА_1 пропустила строк подання зустрічного позову, не довела поважність причин пропуску строку.
А тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення із зустрічним позовом та залишення зустрічного позову без розгляду на підставі ч. 3 ст. 194 ЦПК України з урахуванням фактичних обставин справи не відповідає вимогам закону.
Вищенаведені обставини з`ясування судом першої інстанції питання прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом протягом трьох судових засідань, залишення судом першої інстанції зустрічного позову без руху лише в зв`язку з несплатою судового збору та зазначення про необхідність усунення лише одного недоліку, а саме сплатити судовий збір, свідчать, що позиція суду першої інстанції є суперечливою, суд тримав сторону відповідача у стані невизначеності щодо прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним майже три місяці.
Вказувала, що суд першої інстанції, не приймаючи зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, порушив вимогу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, оскільки не врахував висновки Верховного Суду про те, що судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту; про необхідність врахування можливості реального поділу майна з виділенням кожному із подружжя окремих видів (об`єктів) майна. Суд першої інстанції, залишаючи зустрічний позов без розгляду, створив умови, за яких конфлікт між сторонами лише поглибиться, та за яких існуватиме потреба окремого звернення до суду, що очевидно є додатковим навантаженням на судову систему, при тому, що в силу специфіки наведених обставин ефективним є вирішення спору між сторонами за умови спільного розгляду первісного та зустрічного позовів.
Крім того, суд першої інстанції позбавив ОСОБА_1 права на реальний доступ до правосуддя, оскільки в зв`язку з тим, що тільки станом на 19 вересня 2024 року позивачу та адвокату Власюк К.П. вдалось можливим обговорити та погодити правову позицію саме по даній справі та укласти договір про надання правової допомоги, яким бюро взяло на себе зобов`язання щодо супроводження справи № 752/15486/24, підготувати зустрічну позовну заяву, відзив на позовну заяву та брати участь у даній справі, то відповідач з поважних причин пропустила строк на подання зустрічної позовної заяви. Незважаючи на те, що відповідач належним чином обґрунтувала та подала докази на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання зустрічного позову, суд першої інстанції, вдаючись до надмірного формалізму та суворо трактуючи процесуальні норми, на недопустимості чого неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, позбавив ОСОБА_1 реального доступу до правосуддя.
Наголошувала, що зустрічний позов ОСОБА_1 повинен розглядатися спільно з первісним позовом, оскільки первісний та зустрічний позов виникли з одних правовідносин, прийняття судом зустрічного позову та об`єднання його з первісним дасть можливості досягти процесуальної економії та ефективніше використати процесуальні засоби для вирішення спору між сторонами, спільний розгляд первісного та зустрічного позову сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, задоволення зустрічного позову може повністю або частково виключити задоволення первісного позову.
 
Від позивача за первісним позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Вказував, що ухвала від 07 серпня 2024 року про відкриття провадження надійшла відповідачу ОСОБА_1 , яка має кабінет в системі «Електронний суд», 08 серпня 2024 року, а тому вона мала право подати відзив на позовну заяву та зустрічний позов до 23 серпня 2024 року включно. 13 серпня 2024 року її представник адвокат Власюк К.П. ознайомилась з матеріалами справи та отримала копію первісної позовної заяви. При ознайомленні з матеріалами справи адвокат діяла на підставі ордеру, яким її повноваження не обмежувались. Сам договір від 13 серпня 2024 року надавав адвокату повноваження подавати зустрічний позов, відзиви та інші процесуальні документи.
Зазначав, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у поновленні строку на подання відзиву на позовну заяву та строку на звернення до суду з зустрічною позовною заявою, залишивши її без розгляду, в тому числі з підстав недобросовісної процесуальної поведінки  відповідача та її представника. Залишення зустрічного позову без розгляду не перешкоджає ОСОБА_1 звернутись з ним в окремому позовному провадженні, тому ніяких перешкод у доступі до суду ОСОБА_1 не створено.
Вказував, що оскаржувана ухвала обґрунтована також зловживанням відповідачем та її представником процесуальними правами, їх недобросовісною поведінкою, і відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, і аналогічної позиції дотримується Верховний Суд.
Наголошував, що наявна у томі 3 на а. с. 19 довіреність, виписана 30 серпня 2024 року відповідачем ОСОБА_1 в підсистемі «Електронний Суд» на представництво адвокатом Власюк К.П. її інтересів в судах без будь-яких обмежень повноважень, свідчить про відсутність перешкод для подання зустрічного позову, зловживання правами, недобросовісність та надуманість складання двох договорів на правову допомогу від 13 серпня та 19 вересня 2024 року.
Вказував, що суд першої інстанції об`єктивно оцінив відсутність поважних причин пропуску встановленого судом строку на подання зустрічного позову та відзиву. Укладаючи 13 серпня 2024 року із ОСОБА_1 договір на представництво у даній справі, адвокат Власюк К.П. в силу приписів ст. 17 Правил адвокатської етики повинна була зважати на свої можливості та ризик не встигнути своєчасно подати зустрічний позов чи відзив на позовну заяву з огляду на більш важливі справи, яким вона віддала перевагу.
Наводив судову практику Верховного Суду та Київського апеляційного суду з приводу строку пред`явлення зустрічного позову, посилався на ст. 127 ЦПК України, зазначав, що оскільки строк на подання відзиву чи зустрічного позову встановлюється не законом, а судом, і може бути продовженим за поданим до його закінчення клопотанням, а не поновленим, то клопотання адвоката Власюк К.П. про поновлення строку на подання відзиву та зустрічного позову не може бути задоволено, і аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2022 року в справі № 910/16784/20, від 21 вересня 2022 року в справі № 922/2012/21, від 03 грудня 2018 року в справі № 904/5595/16.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Із матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2024 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення у власність нерухомого майна, стягнення грошових коштів, відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 22 жовтня 2024 року та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали подати до Голосіївського районного суду міста Києва відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу (а. с. 120 т. 1).
13 серпня 2024 року представник відповідача адвокат Власюк К.П., яка діяла на підставі ордеру від 13 серпня 2024 року серії АА №1474936, отримала в суді позов з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується розпискою від 13 серпня 2024 року (а. с. 121 т. 1).
В наданому ордері від 13 серпня 2024 року серії АА №1474936 зазначено, що договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються (а. с. 123 т. 1).
04 жовтня 2024 року представник відповідача адвокат Власюк К.П. подала до суду відзив на позовну заяву (а. с. 125 - 137 т. 1) та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі та припинення права власності на майно (а. с. 1 - 19 т. 2), а також клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву (а. с. 138 - 145 т. 1) та зустрічної позовної заяви (а. с. 20 - 26 т. 2).
В обґрунтування клопотань зазначила, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення у власність нерухомого майна, стягнення грошових коштів. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 07 серпня 2024 року встановлено строк для подачі відзиву п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали.
Копію зазначеної ухвали сторона відповідача отримала 13 серпня 2024 року, однак пропустила строк на подання відзиву на позовну заяву та зустрічної позовної заяви. Відповідач не є спеціалістом в галузі права, не володіє необхідними професійними знаннями для належного захисту своїх прав та інтересів, тому користуючись правом наданим їй законодавством України, вимушена була звернутись за правовою допомогою до адвоката.
13 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та АБ «Сімейний адвокат «Катерина Власюк» було укладено договір №2024/08/31 про надання правової (правничої) допомоги, яким сторони погодили, що бюро бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу з питань, які пов`язані з отриманням у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва документів у справі №752/15486/24 за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення нежитлових приміщень у власність відповідача та стягнення компенсації вартості частки позивача у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення, за необхідності ознайомитись з матеріалами справи №752/15486/24, проаналізувати документи у справі № 752/15486/24, а саме позовну заяву ОСОБА_3 про виділення нежитлових приміщень у власність відповідача та стягнення компенсації вартості частки позивача у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення, долучені до такої документи та надати клієнту попередню консультацію за результатами аналізу документів по справі №752/15486/24.
13 серпня 2024 року на виконання умов договору №2024/08/31 від 13 серпня 2024 року представником ОСОБА_1 було отримано у приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва копію ухвали від 07 серпня 2024 року та копію позовної заяви ОСОБА_3 .. Після отримання документів адвокат Власюк К.П. повинна була проаналізувати позовну заяву, долучені до такої документи та надати клієнту попередню консультацію за результатами аналізу документів.
Адвокат Власюк К.П. та відповідачка мали можливість зустрітись для надання попередньої консультації, погодження правової позиції та укладення договору про надання правової (правничої) допомоги вже безпосередньо для супроводження справи №752/15486/24 тільки 19 вересня 2024 року, оскільки з 19 серпня 2024 року адвокат Власюк К.П. перебувала у відрядженні, спочатку у місті Львові з метою особистої участі у судовому засіданні 20 серпня 2024 року у приміщенні Львівського апеляційного суду по справі №461/2733/23, в якій представляє інтереси ОСОБА_5 , а потім за межами України.
Відповідачка також у період з 30 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року перебувала за межами України.
У зв`язку з цим тільки 19 вересня 2024 року вдалось можливим ОСОБА_1 та адвокату Власюк К.П. зустрітись з метою погодження правової позиції безпосередньо по даній справі та укласти договір №2024/08/31/2 про надання правової (правничої) допомоги, за яким бюро зобов`язалось надати клієнту правову допомогу з питань, які пов`язані з супроводом цивільного спору з приводу виділення нежитлових приміщень у власність відповідача та стягнення компенсації вартості частки позивача у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення (справи №752/15486/24), готує зустрічну позовну заяву та відзив на позовну заяву, подає їх до суду і бере участь у супроводі цивільної справи №752/15486/24 до вступу рішення в силу.
У зв`язку з тим, що тільки станом на 19 вересня 2024 року вдалось можливим обговорити та погодити правову позицію по даній справі та укласти договір про надання правової (правничої) допомоги, то відповідач з поважних причин пропустила строк на подання відзиву на позовну заяву та зустрічної позовної заяви.
Враховуючи вищевикладене, просила суд не вдаватись до надмірного формалізму, не позбавляти відповідача у праві на подання відзиву на позовну заяву та зустрічної позовної заяви.
Окрім цього, 02 березня 2022 року на офіційному веб-сайті Ради суддів України було опубліковано рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, відповідно до пункту 6 яких, судам рекомендовано виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.
Також Верховний Суд у своєму огляді «Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан» від 04 березня 2022 року зауважив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.
Просила визнати поважними причини пропуску відповідачем строку на подання відзиву на позовну заяву та зустрічної позовної заяви та поновити відповідачу строк на подання зустрічної позовної заяви та відзиву на позовну заяву, що узгоджується з нормами ЦПК України та практикою Європейського суду з прав людини.
 
До відзиву було додано копію укладеного 13 серпня 2024 між ОСОБА_1 та АБ «Сімейний адвокат «Катерина Власюк» договору №2024/08/31 про надання правової (правничої) допомоги, яким сторони погодили, що бюро бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу з питань, які пов`язані з отриманням у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва документів у справі №752/15486/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення нежитлових приміщень у власність відповідача та стягнення компенсації вартості частки позивача у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення, за необхідності ознайомитись з матеріалами справи №752/15486/24, проаналізувати документи у справі № 752/15486/24, а саме позовну заяву ОСОБА_3 про виділення нежитлових приміщень у власність відповідача та стягнення компенсації вартості частки позивача у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення, долучені до такої документи та надати клієнту попередню консультацію за результатами аналізу документів по справі №752/15486/24 (а. с. 146 - 147 т. 1).
До відзиву та зустрічного позову були додані на ім`я Власюк Катерини паперова копія посадочного документа на потяг у напрямку Київ-Пасажирський (відправлення 19 серпня 2024 року 06:19) - Львів (19 серпня 2024 року 12:12), придбаний 01 серпня 2024 року; паперова копія квитка на потяг у напрямку Lviv (відправлення 21 серпня 2024 03:00) - Przemysl (прибуття 28 серпня 2024 року 04:25), придбаний 02 серпня 2024 року; паперова копія квитка до Ржешова, придбаний 29 липня 2024 року; паперова копія на літак у напрямку Ржешов (відправлення 21 серпня 2024 року 10:50) - Лондон (прибуття 21 серпня 2024 року 12:25) (а. с. 148 - 152 т. 1).
Також до відзиву та зустрічного позову були додані на ім`я ОСОБА_1 копія електронного квитка № 3171794921 у напрямку Київ, Україна (відправлення 30 серпня 2024 року об 13:30) - Варшава, Республіка Польща (прибуття 31 серпня 2024 року об 05:10) та копія електронного квитка №7896816 Варшава, Республіка Польща (відправлення 11 вересня 2024 року о 17:30) - Київ, Україна (12 вересня 2024 року об 07:30), придбані 22 червня 2024 року; копія закордонного паспорта ОСОБА_1 із відміткою про перетин державного кордону на виїзд з України 31 серпня 2024 року (а. с. 153 - 155 т. 1).
19 вересня 2024 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Сімейний адвокат Катерина Власюк» був укладений договір №2024/08/31/2 про надання правової (правничої) допомоги, за яким бюро зобов`язалось надати клієнту правову допомогу з питань, які пов`язані з супроводом цивільного спору з приводу виділення нежитлових приміщень у власність відповідача та стягнення компенсації вартості частки позивача у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення (справи №752/15486/24), готує зустрічну позовну заяву та відзив на позовну заяву, подає їх до суду і бере участь у супроводі цивільної справи №752/15486/24 до вступу рішення в силу (а. с. 156 - 161 т. 1).
 
Відповідно до ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
 
Статтею 120 ЦПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. 
 
Судом першої інстанції зазначено, що неможливість вчасного звернення до суду з відзивом на позовну заяву сторона відповідача обґрунтувала тим, що за договором про надання правової допомоги від 13 серпня 2024 року №2024/08/13 передбачав обов`язок адвокатського бюро надати клієнту правову допомогу з питань, які пов`язані з отриманням у приміщенні суду документів у справі №752/15486/24, за необхідності ознайомитись з матеріалами справи №752/15486/24, проаналізувати документи у справі (позовну заяву та долучені до неї документи), надати клієнту попередню консультацію за результатами аналізу документів по справі, а також тим, що в період з 19 серпня 2024 року адвокат перебувала за межами м. Києва, де знаходиться її робоче місце, як і відповідач, яка 30 серпня 2024 року покинула територію України, зустрітись та узгодити позицію по справі адвокат та відповідач змогли лише 19 вересня 2024 року, після чого необхідні процесуальні документи були подані, але з пропуском строку. Також посилались на введення воєнного стану.
Судом першої інстанції враховано, що відповідач ОСОБА_1 придбала квитки щодо виїзду за межі України та повернення ще 22 червня 2024 року, а адвокат Власюк К.П. придбала квитки щодо виїзду та повернення за межі м. Києва 01 серпня 2024 року. Зазначене свідчить про те, що станом на день укладання договору від 13 серпня 2024 року №2024/08/13 обидві його сторони достовірно знали про свою відсутність на території України у заплановані ними дати. При цьому 13 серпня 2024 року представник відповідача адвокат Власюк К.П., яка діяла на підставі ордеру від 13 серпня 2024 року серії АА №1474936 без обмеження повноважень, отримала в суді позов з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується розпискою від 13 серпня 2024 року. 
На підставі вищевикладеного судом першої інстанції зроблено висновок, що сторона відповідача діяла недобросовісно, оскільки особисто відповідач заздалегідь в червні 2024 року придбала квитки на виїзд з України на 30 серпня 2024 року, що на момент укладання договору про надання правової допомоги від 13 серпня 2024 року №2024/08/13 не повідомила про зазначену обставину адвоката Власюк К.П., а адвокат Власюк К.П., яка також заздалегідь 01 серпня 2024 року спланувала виїзд за межі м. Києва та за межі України, повинна була зважити на свої можливості щодо виконання договору про надання правової допомоги від 13 серпня 2024 року №2024/08/13 та після ознайомлення з матеріалами справи та виконання своїх обов`язків за укладеним договором об`єктивно викласти їх ОСОБА_1 , узгодити з нею правову позицію по справі і повідомити, який час і обсяг роботи вимагатиметься для виконання цього доручення, а у випадку неможливості надати узгоджений з ОСОБА_1 обсяг необхідної правової допомоги - повідомити її про причини неможливості вчасно надати правову допомогу.
Судом першої інстанції враховано правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у справі № 500/1912/22 від 29 вересня 2022 року, в якій зазначено, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, що безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Суд першої інстанції також зауважив, що доказів того, що відповідач та її представник виїжджали за межі України з поважних причин, як то лікування, відвідування неповнолітніх дітей, які через військову агресію мешкають за кордоном тощо, суду надано не було.
Крім того, суд першої інстанції визнав неспроможними доводи представника відповідача, яка посилалась як на поважність причин пропуску строку також на введення воєнного стану в Україні.
 
Разом із тим, вирішуючи по суті клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, яке не відповідало положенням ч. 2 ст. 127 ЦПК України, суд першої інстанції залишив поза увагою, що строк на подання відзиву на позовну скаргу встановлюється не законом, а судом, а тому відповідно до вимог процесуального закону може бути продовженим, а не поновленим.
 
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 серпня 2022 року в справі № 910/16784/20, від 21 вересня 2022 року в справі № 922/2012/21, на які звертав увагу представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, і які враховуються апеляційним судом.
 
Так, в ухвалі суду Голосіївського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року судом відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 22 жовтня 2024 року та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали подати до Голосіївського районного суду міста Києва відзив на позов, тобто строк для подання відзиву на позовну заяву встановлено саме судом.
 
Пояснення представника відповідача в судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги, що сторона відповідача добросовісно помилялась щодо природи зазначеного в ухвалі суду першої інстанції про відкриття провадження в справі 15-денного строку для подання відзиву, як встановленого законом, зазначених обставин не спростовують та відхиляються апеляційним судом.
 
Таким чином, суд першої інстанції передчасно вирішив клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, не зажадавши від відповідача уточнення вимог її клопотання відповідно до положень ч. 2 ст. 127 ЦПК України, чим допустив порушення норм процесуального права. 
 
Крім того, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відмови в поновленні строку на звернення до суду з зустрічною позовною заявою та залишення зустрічного позову без розгляду, виходячи із наступного.
 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
 
За таких обставин, у разі недодержання позивачем за зустрічним позовом вимог щодо строку подання зустрічного позову, правил об`єднання позовів, суд першої інстанції, керуючись нормами ст. 193, 194 ЦПК України, мав би повернути зустрічний позов, а не залишити його без розгляду.
 
Натомість, судом першої інстанції в даному випадку не застосовано положення ст. 193, 194 ЦПК України, якими врегульовано порядок та умови подання зустрічного позову, а застосовано загальні норми ст. 127 ЦПК України, чим допущено порушення норм процесуального права.
 
Крім того, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на майно та визнання права власності залишено без руху з тих підстав, що вона подана без додержання вимог, викладених у ст. 177 ЦПК України, оскільки не сплачений судовий збір за дві позовні вимоги про припинення права власності та одну вимогу майнового характеру про визнання права власності у відповідному розмірі від ціни позову на дату пред`явлення позовної заяви до суду, виходячи із дійсної ринкової вартості спірного об`єкта нерухомого майна (відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору - 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше 1211,20 грн. та не більше 15140 грн.) за вказаними судом реквізитами.
Запропоновано ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки зустрічної позовної заяви шляхом надання до Голосіївського районного суду міста Києва документу, що підтверджує сплату судового збору за подання до суду зустрічної позовної заяви за дві немайнові вимоги про припинення права власності та за майнову вимогу про визнання права власності. Роз`яснено ОСОБА_1 , що у випадку неусунення зазначених недоліків у встановлений строк зустрічна позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу. (а. с. 120 т. 3).
 
Будь-яких інших недоліків зустрічної позовної заяви судом першої інстанції в указаній ухвалі від 27 листопада 2024 року не встановлено та не зазначено про необхідність усунення недоліків в частині поновлення строку, не запропоновано ОСОБА_1 усунути такі недоліки.
 
02 грудня 2024 року ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання до суду зустрічної позовної заяви загальною сумою 17562,40 грн., яка складається з 2422,40 грн. за дві немайнові вимоги про припинення права власності та 15140 грн. (максимальний судовий збір) за майнову вимогу про визнання права власності (а. с. 126 т. 3).
 
Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. 
 
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права.
 
Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).
 
Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
 
Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».
 
У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
 
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
 
Отже, усуваючи недоліки зустрічної позовної заяви шляхом сплати судового збору відповідно до вимог ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року, ОСОБА_1 мала всі законні підстави очікувати, що судом першої інстанції буде відкрите провадження за її зустрічним позовом.
 
Однак, як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції при залишенні зустрічного позову без розгляду мотивував це пропуском строку подання зустрічного позову без поважних причин, що не було підставою для залишення зустрічного позову без руху ухвалою від 27 листопада 2024 року.
 
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 при подачі зустрічного позову порушила вимоги ч. 1 ст. 194 ЦПК України, зокрема зустрічний позов не відповідав вимогам ч. 1 ст. 177 ЦПК України, відповідно до ч. 2 ст. 194 ЦПК України застосував до даного зустрічного позову положення ст. 185 цього Кодексу, при цьому, у порушення ч. 2 ст. 185 ЦПК України, не зазначив всі недоліки зустрічної позовної заяви та спосіб їх усунення, якщо вважав, що ОСОБА_1 пропустила строк подання зустрічного позову, не довела поважність причин пропуску строку.
 
Відтак, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення із зустрічним позовом та залишення зустрічного позову без розгляду на підставі ст. 127 ЦПК України з урахуванням фактичних обставин справи не відповідають вимогам закону.
 
Вищенаведені обставини залишення судом першої інстанції зустрічного позову без руху лише в зв`язку з несплатою судового збору та зазначення про необхідність усунення лише одного недоліку, а саме сплати судового збору, свідчать, що позиція суду першої інстанції є суперечливою, а ухвала суду першої інстанції про відмову у поновленні строку на звернення до суду з зустрічною позовною заявою та залишення зустрічного позову без розгляду - не відповідає принципу верховенства права та не забезпечує право відповідача ОСОБА_1 на справедливий і публічний розгляд справи.
 
Апеляційний суд відхиляє посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на судову практику щодо строку пред`явлення зустрічного позову, право на яке не є абсолютним і обмежується встановленим строком, з огляду на нерелевантність правових висновків, наведених ОСОБА_3 , оскільки в даних справах встановлювались інші обставини, зокрема, зустрічний позов не залишався судами першої інстанції без руху без зазначення недоліків у вигляді пропуску встановленого ч. 1 ст. 193 ЦПК України строку для подання зустрічного позову.
 
Таким чином, оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме ст. 127, 185, 193, 194 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
 
Разом із тим, апеляційний суд приймає до уваги, що судом першої інстанції залишено без розгляду зустрічний позов в зв`язку з пропуском строку його подання, в зв`язку з чим сам зміст зустрічного позову судом першої інстанції не оцінювався, відтак апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано правові висновки Верховного Суду в постановах від 27 січня 2021 року в справі № 908/1688/20, від 13 березня 2019 року в справі № 916/3245/17, від 02 червня 2022 року в справі № 922/4409/21 про взаємну пов`язаність зустрічного та первісного позовів та доцільність їх спільного розгляду; правові висновки Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2021 року в справі № 757/64512/16-ц про те, що при вирішенні спору про поділ майна між подружжям необхідно ураховувати істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема можливість реального поділу майна з виділенням кожному з подружжя окремих видів (об`єктів) майна; правові висновки Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20 про те, що конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання; правові висновки Верховного Суду в постанові від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц про те, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
 
Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про відмову у поновленні строку на звернення до суду з зустрічною позовною заявою та залишення зустрічного позову без розгляду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.
 
Частиною тринадцятої статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Разом з тим, такий обов`язок у випадку направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в зв`язку із скасуванням ухвали на апеляційний суд не покладено.
 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду заяви.
 
З урахуванням вищевикладеного, питання про розподіл судових витрат апеляційним судом не вирішується.
 
Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Власюк Катериною Петрівною , задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 18 квітня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                  Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                             Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.