ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року	Львів	Справа № 380/16463/24 пров. № А/857/10548/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року, головуючий суддя – Хома О.П., ухвалене у м. Львів, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ-ТРАНС-СЕРВІС» до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

                                                      В С Т А Н О В И В:

Позивач – ТзОВ «СВ-ТРАНС-СЕРВІС» звернулося в суд з позовом до Львівської митниці ДМС України, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» за №UA209000202430 від 28.06.2024 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Мито на товари, що возяться на територію України», на суму 83  199 грн 75 к.; визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення форми «Р» за №UA209000202431 від 28.06.2024 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України», на суму 20  799 грн 94 к., з якої 4  159 грн 99 к., - сума штрафних санкцій.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що   сам по собі лист від 20.07.021 року №2401-ІОА.4331.69.2021.RS, не є виключним, беззаперечним і визначальним доказом у даному спорі, а лише вказує на факт недобросовісності експортера щодо надання на адресу уповноваженого митного органу Республіки Польща доказів чи документів, які б підтверджували преференційне походження товару і жодним чином не визначає відсутність таких документів. Вказує, що ТзОВ «СВ-ТРАНС-СЕРВІС» належними та допустимими доказами підтвердило факт преференційного походження товару, а тому вважає, що має право на застосування преференційного режиму, що надає пільги при оподаткуванні при переміщенні через митний кордон України товару за митною декларацією від 09.10.2020 №UA209180/2020/052324.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 28.06.2024 року №UA209000202430; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Львівської митниці від 28.06.2024 року №UA209000202431.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що  преференційне походження товару, зазначеного в даному сертифікаті, не підтверджено, оскільки експортер товару не надав жодних доказів чи документів, які б підтверджували преференційне походження товару. Таким чином, митним органом Республіки Польщі як уповноваженим державним органом країни експортера не підтверджено преференційне походження з Європейського Союзу товару (код пільги 410), ввезеного ТзОВ «СВ-ТРАНС-СЕРВІС» за митною декларацією від 09.10.2020 року № UA209180/2020/052534. Оскільки для товару, ввезеного за митною декларацією від 09.10.2020 року № UA209180/2020/052534, преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про преференційне походження виявилась недостовірною, тому преференційні ставки ввізного мита до товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення EUR.1 від 30.09.2020 року №PL/MF/AR 0398862, застосовано неправомірно.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТзОВ «СВ-ТРАНС-СЕРВІС» зареєстроване   як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань із присвоєнням коду ЄДРПОУ 33663042.
ТзОВ «СВ-ТРАНС-СЕРВІС» (Покупець) та PACCAR Financial Polska Sp.z 0.0., (Продавець) уклали Контракт №2/2020 від 28.08.2020 року, відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець купує товар, а саме: транспортний засіб - сідельний тягач марки DAF, модель XF460FT, рік випуску - 2016, номер кузова НОМЕР_1 , вартість 25000,00 євро.
Відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті від 07.09.2020 року позивач як Покупець здійснив оплату в розмірі 25000,00 євро на користь Продавця та придбав на підставі Рахунку-фактури №20960564 від 09.09.2020 року вищевказаний товар - транспортний засіб.
ТзОВ «СВ-ТРАНС-СЕРВІС» на митну територію України за митною декларацію від 09.10.2020  року №0A209180/2020/052534 ввезено товар (сідельний тягач, бувший у використанні, призначений для використання на дорогах загального користування, марка: DAF, модель: XF 460 FT, рік випуску-2016, модельний рік - 2016, дата першої реєстрації - 24.05.2016 року, номер кузова: XLRTEH4300G111726) №0A209180/2020/052534.
Даний товар декларувався із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з нарахуванням та сплатою ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм статті 15 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження.
Державною митною службою України у відповідності до статті 32 Доповнення І «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження направлено на перевірку до уповноваженого органу Республіки Польщі сертифікат з перевезення EUR. 1 від 30.09.2020 року №PL/MF/AR 0398862.
Державна митна служба України листом від 25.10.2021 року №15/15-03/7/4783 інформувала Львівську митницю про отримання від уповноваженого органу Республіки Польща листа від 20.07.2021 року №2401-IOA.4331.69.2021.RS з результатами процесу перевірки сертифіката з перевезення EUR.1 від 30.09.2020 року №PL/MF/AR0398862.
Уповноважений орган Республіки Польщі повідомив, що сертифікат з перевезення EUR.1 від 30.09.2020 року №PL/MF/AR 0398862 є автентичним, однак преференційне походження товару, зазначеного в даному сертифікаті, не підтверджено, оскільки екпортер товару не надав жодних доказів чи документів, які б підтверджували преференційне походження товару.
Львівською митницею відповідно до наказів Львівської митниці від 23.02.2022 року №46 та від 27.05.2024 року №128 на підставі статті 336, статті 345, пункту 2 частини 2 статті 351 Митного кодексу України, проведено документальну невиїзну перевірку ТзОВ «СВ-ТРАНС-СЕРВІС» дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товарів за митною декларацією від 09.10.2020 року №0A209180/2020/052534.
За результатами перевірки складено акт від 11.06.2024 року №6/24/7.4-19/33663042, яким встановлено порушення:
- статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини 2 статті 46, частини 1 статті 257 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 09.10.2020 року №UA209180/2020/052534 на загальну суму 83  199 грн 75 к.;
- підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку за митною декларацією від 09.10.2020 року №UA209180/2020/052534 на додану вартість на загальну суму 16  639 грн 95 к.
ТзОВ «СВ-ТРАНС-СЕРВІС» подало заперечення від 20.06.2024 року №2//06 на акт перевірки від 11.06.2024 року №6/24/7.4-19/33663042, до якого долучило лист виробника DAF Tracks N. V. (5600PT Нідерланди, Ейндговен, Х`юго ван дер Гослан, 1) від 17.06.2024 року,  у якому консультант з митних питань даної компанії вказує, що вантажівка, зазначена в цьому документів з ідентифікаційним номером транспортного засобу (VIN) і типом шасі - XLRTEH4300G111726, марки DAF, модель XF460FT, походить з Європейського Союзу (Нідерланди) на момент виробництва вантажівки в 2016 році і відповідає правилам походження товару відповідно до Митного кодексу Союзу ст. 61 п. 3.
На підставі акта перевірки Львівською митницею 28.06.2024 року прийнято податкові повідомлення-рішення:
- №UA209000202430, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Мито на товари, що возяться на територію України» на суму 83  199 грн 75 к.;
- №UA209000202431, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України», на суму 20  799 грн 94 к., з якої 4  159 грн 99 к., - сума штрафних санкцій.
Предметом оскарження є два податкових повідомлення-рішення від 28.06.2024 року №UA209000202430 та №UA209000202431 з підстав протиправності.   
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що  підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань, під час ввезення товарів на митну територію України, може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, походження ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 271 МК України мито-це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 278 МК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
За змістом частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Згідно з ч.1 ст.300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Згідно підпункту "в" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.
Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).
Пунктом 190.1 статті 190 ПК України передбачено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.
Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях (пп. 54.3.6 п. 54.3 ст.54 ПК України).

П. 54.4 ст. 54 ПК України врегульовано, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
У відповідності до ч.ч. 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
При цьому, положення МК України застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (частина 6 статті 36 МК України).
Частиною 7 статті 36 МК України закріплено, що повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
З 01.01.2016 року застосовується Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 року (далі Угода про асоціацію) розділом IV "Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею" якої встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.
За змістом ст.26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди ("Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва").
Відповідно до ст. 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави “мито” включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.
Кожна Сторона відповідно до частини 1 статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.
Згідно статті 2 розділу ІІ "Визначення концепції "походження товарів" Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Частиною 1 статті 16 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V "Підтвердження походження Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Частинами 1-3 статті 43 МК України визначено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.
Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
У разі ввезення на митну територію України товарів до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, сертифікат про походження товару подається обов`язково (пункт 1 частини 3 статті 44 МК України).
Як слідує з матеріалів справи, відповідачем за результатами документальної невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг із звільнення від оподаткування та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за МД від 09.10.2020 року № UA209180/2020/052534, висновки якої були покладені в основу оспорюваних у межах даної справи податкових повідомлень-рішень, встановлено завищення позивачем податкових зобов`язань по сплаті мита за вищевказаною МД та податку на додану вартість.
Підставою для донарахування митних платежів слугувала інформація, отримана від уповноваженого органу Республіки Польща (лист №2401-IOA.4331.69.2021.RS від 20.07.2021 року), яка скерована до Львівської митниці Державною митною службою України листом від 25.10.2021 року №15/15-03/7/4783 про те, що преференційне походження товару, зазначеного в сертифікаті з перевезення EUR.1 від 30.09.2020 року №PL/MF/AR 0398862 не підтверджено, оскільки експортер товару не надав жодних доказів чи документів, які б підтверджували преференційне походження товару. 
При цьому, позивачем на акт перевірки було надано заперечення, до якого долучено лист від 17.06.2024 року виробника DAF Tracks N. V. (5600PT Нідерланди, Ейндговен, Х`юго ван дер Гослан, 1),  у якому консультант з митних питань даної компанії підтверджує, що вантажівка, зазначена в цьому документі з ідентифікаційним номером транспортного засобу (VIN) і типом шасі - XLRTEH4300G111726, марки DAF, модель XF460FT, походить з Європейського Союзу (Нідерланди) на момент виробництва вантажівки в 2016 році і відповідає правилам походження товару відповідно до Митного кодексу Союзу ст. 61 п. 3.
Таким чином, підтвердженням походження товару, а саме транспортного засобу марки DAF, модель XF460FT, рік випуску 2016 рік, номер кузова НОМЕР_1 , з країни Європейського союзу Нідерланди є лист від 17.06.2024 року виробника DAF Tracks N. V.
Згідно п.109.1 ст.109 ПК України податковими правопорушеннями, серед іншого, є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції  про необґрунтованість викладеного у акті перевірки висновку митного органу та відсутність у відповідача фактичних підстав для прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень від 28.06.2024 року №UA209000202430 №UA209000202431, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі №380/16463/24 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич