ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/58/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/1777/24 Категорія: 304070000 	Суходольський О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 березня 2025 року                                                                                         м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л. 

учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»;
відповідач –  ОСОБА_1 ; 

особа, що подала апеляційну скаргу –  ОСОБА_1 

       розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем по об`єкту, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , у період з травня 2021 року по травень 2024 року (включно) було спожито природний газ на загальну суму 45749,37 грн., вартість якого залишилась не оплаченою.
Постачальник звернувся до Черкаського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Ухвалою суду від 28.02.2024 року по справі №707/492/24 постачальнику було відмовлено у видачі судового наказу. У зв`язку з цим, постачальник звертається до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.
Зазначає, що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу…» на території України. 
Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Для забезпечення приєднання побутовим споживачем до умов даного договору, побутовий споживач має надати постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, підписану побутовим споживачем або уповноваженою ним особою.
Споживачем постачальнику була надана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 21.05.2021 року. Таким чином, ОСОБА_1 приєднався до умов договору шляхом заявочного приєднання. 
Відповідач ОСОБА_1 відповідно до договору дарування житлового будинку від 23.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Мисан А.О., зареєстрованого у реєстрі за №9562, є власником газифікованого об`єкта, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №364470598 від 05.02.2024.
В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ від 09.01.2024 року в сумі 38355,10 грн. (станом на дату надсилання вимоги боржнику), яка залишилась незадоволеною ОСОБА_1 . Заперечення щодо сплати боргу відповідачем не надано та борг не сплачено. Отже, позивачем у період з травня 2021 року по травень 2024 року (включно) було поставлено природний газ на загальну суму 45749,37 грн., вартість якого не сплачена відповідачем, про що свідчить витяг з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» по особовому рахунку відповідача.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожитий природний газ в сумі 45749,37 грн та сплачений ним судовий збір в сумі 3028 грн.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природний газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суми основного боргу у розмірі 45749 грн. 37 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» судові витрати по справі, що складаються із судового збору в сумі 3028 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем належним чином було виконано свої обов`язки з надання послуг по постачанню природного газу. Відповідач скористався наданими послугами, однак не розраховувався за їх споживання, тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області.
Вважає, що рішення суду є необ`єктивне, необґрунтоване та ухвалене з грубим порушенням матеріального та процесуального права.
Необ`єктивність та необґрунтованість підходу суду до вирішення справи виявляється в тому, що судом не було враховано жоден довід відповідача, фактично вони були перераховані в рішенні. Подавалися до суду письмові заперечення, але вони були не дослідженні в повному обсязі.
Відповідач фактично погоджується із існуванням заборгованості, однак, враховуючи значну суму, що підлягає сплаті, просив суд першої інстанції розстрочити суму боргу на оплату рівними частинами, щомісячно по 1500 грн. на термін 30 місяців, оскільки має скрутне матеріальне становище та проблеми зі здоров`ям, проте суд вказані доводи не взяв до уваги.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам».
Правилами постачання природного газу, що затвердженні постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року та ст.ст. 6,7,9 Закону України «Про житлові-комунальні послуги» позивач зобов`язаний постачати природний газ Споживачам, які використовують його (природний газ) для власних потреб, а Споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів.
Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.
Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст. ст.633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Відповідно до вимог Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу.
Таким чином, навіть за відсутності підписаної відповідачем заяви-приєднання, фактичним підключенням об`єкту відповідача до ГРМ та фактичним споживанням природного газу підтверджується факт приєднання відповідача до публічного договору розподілу природного газу, укладеного між позивачем та відповідачем.
Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 07.10.2021 у справі №468/1649/20-ц.
Згідно п.2.1. Постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» за цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494.
Відповідно до п.1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.
Положеннями ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України визначено, що власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 07 липня 2020 року.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті76,77 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
На підтвердження наявності договірних відносин із ОСОБА_1 позивач зазначив, що як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам на території України, які використовують природний газ для власних потреб, на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України, виданої на підставі постанови НКРЕКП № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу...». 
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 23.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Мисан А.О., зареєстрованого у реєстрі за №9562, ОСОБА_1 є власником газифікованого об`єкта, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №364470598 від 05.02.2024.
Відповідачем по об`єкту, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , у період з травня 2021 року по травень 2024 року (включно) було спожито природний газ на загальну суму 45749,37 грн., вартість якого залишилась не оплаченою. 
Постачальник звернувся до Черкаського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Ухвалою суду від 28.02.2024 року по справі №707/492/24 постачальнику було відмовлено у видачі судового наказу. У зв`язку з цим, постачальник звертається до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.
Споживачем постачальнику була надана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 21.05.2021 року. Таким чином, ОСОБА_1 приєднався до умов договору шляхом заявочного приєднання. 
В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ №119/4.3.1-1228-2024/380004294 від 09.01.2024 року в сумі 38355,10 грн. (станом на дату надсилання вимоги боржнику). Заперечення щодо сплати боргу відповідачем не надано та борг не сплачено. 
Відповідно до витягу з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» по особовому рахунку відповідача, позивачем у період з травня 2021 року по травень 2024 року (включно) було поставлено природний газ на загальну суму 45749,37 грн.
Матеріалами справи підтверджено і не заперечується відповідачем отримання за адресою його проживання, у належний на праві власності будинок, послуг з постачання природного газу у період з травня 2021 року по травень 2024 року включно, у загальному об`ємі 6699,67 куб.м загальною вартістю 45749,37 грн, яка не була оплачена споживачем і заборгованість залишилась непогашеною на вимогу позивача про сплату заборгованості за спожитий газ в сумі 45749,37 грн. 
ОСОБА_1  добровільно не оплатив борг у розмірі 45749,37 грн. за надану йому послугу з газопостачання, не надав свого розрахунку заборгованості, вимоги позивача про стягнення такої суми боргу за отримані послуги ґрунтуються на доказах, відповідають закону та умовам договору. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.
Що стосується вимоги апелянта про розстрочення суми боргу на оплату рівними частинами, щомісячно по 1500 грн. на термін 30 місяців, оскільки має скрутне матеріальне становище та проблемами зі здоров`ям, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 4.10. Договору постачання природного газу споживачам, «У разі виникнення у Споживача заборгованості за послуги з газопостачання за цим Договором Споживач може звернутися до Постачальника із заявою про складання графіка погашення забор6гованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою Постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність споживача. Графік погашення заборгованості оформляється окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Укладення Сторонами та дотримання Споживачем графіка погашення заборгованості не звільняє Споживача від здійснення поточних платежів за цим Договором.
У разі відсутності графіка погашення заборгованості Постачальник має право грошові кошти, отриманні від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення».
За приписами ст. 617 ЦК України, відсутність у відповідача необхідних коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання.
Тому, з урахуванням обставин справи, апеляційний суд вважає, що вирішення питання щодо розстрочки суми боргу є передчасним.
Інші доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11.09.2024 року без змін.
Керуючись ст.141, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів, 

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді