П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 484/783/25	

Перша інстанція: суддя Максютенко О.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Кравченка К. В., Шевчук О. А.
за участі секретаря – Алексєєвої Н. М.

позивача – ОСОБА_1 

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Миколаївській області, на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2025 року у справі за позовом адвоката Цехотської Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанов та закриття справ про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2025 року адвокат Цехотська Т. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області (далі – УПП в Миколаївській області), в якому просила:
-          скасувати постанову від 19.01.2025 серії ЕНА №3893031 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), в розмірі 425 грн;
          -          скасувати постанову від 19.01.2025 серії ЕНА №3893110 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, в розмірі 425 грн.

Також адвокат просила закрити справи про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях її довірителя відповідного складу.

Обґрунтовуючи позов, адвокат указує, що факти, викладені у спірних постановах, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 правила дорожнього руху не порушував.
Пред`явлення працівникам поліції реєстраційного документа на транспортний засіб, посвідчення водія на право керування транспортного засобу відповідної категорії та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виникає у разі законної зупинки транспортного засобу, передбаченої частиною 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Однак, адвокат стверджує про те, що поліцейські не виконали вимоги статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», а тому позивач мав право не надавати вказані вище документи.

Далі адвокат указує, що працівниками поліції була порушена процедура оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Не було проведено підготовки до розгляду справи, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

Крім того, працівниками поліції 19.01.2025 було складено дві постанови за одне й теж саме правопорушення за частиною 1 статті 126 КУпАП, що суперечить вимогам статті 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Суд скасував спірні постанови, а провадження у справі про адміністративні правопорушення за частиною 1 статті 126 КУпАП закрив.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що працівниками поліції порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Так, поліцейськими не оголошувалися постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП, не оголошувалось стягнення, яке буде накладено на позивача.
Суд першої інстанції указав, що небажання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, отримувати копію постанови та підписувати її, не звільняє посадову особу, яка приймає рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, у разі присутності такої особи при розгляді справи (а у даному випадку ОСОБА_1 був присутній) оголосити таку постанову та виконати вимоги положень статей 285, 283 КУпАП.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Департамент патрульної поліції, в особі УПП в Миколаївській області, подав апеляційну скаргу.
У скарзі апелянт посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про скасування постанов, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Так, у доводах апеляції скаржник наполягає на тому, що відеодокази, які наявні в матеріалах справи, підтверджують правомірність дій поліцейських, які вимагали у водія ОСОБА_1 надати посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, на що водій ігнорував законну вимогу поліцейських.
Скаржник також наполягає на тому, що підставою для пред`явлення посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб було порушення водієм вимог правил дорожнього руху, оскільки останній знаходився на зупинці громадського транспорту та заважав посадці та висадці пасажирів громадського транспорту, чим порушив підпункт 15.9 «е» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі – Правила дорожнього руху).

Скаржник також пояснює, що постанова серії ЕНА №3893031 прийнята за непред`явлення поліцейському посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а постанова серії ЕНА №3893110 прийнята за непред`явлення поліцейському реєстраційного документу на транспортний засіб.
Тобто, на думку скаржника, постанови складені за різні правопорушення.

Позивач та його адвокат не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Представник апелянта надав клопотання про розгляд справи в суді апеляційної інстанції без участі представника.
Позивач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти задоволення скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

19.01.2025 поліцейськими УПП в Миколаївській області о 14:55 год. на автодорозі Н24 «Благовіщенське-Миколаїв 106 км.» був зупинений транспортний засіб марки ВАЗ 2170, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Поліцейськими водію було повідомлено, що транспортний засіб перебував на зупинці громадського транспорту та заважав посадці і висадці пасажирів громадського транспорту, чим порушив підпункт 15.9 «е» Правил дорожнього руху.
Після чого поліцейські заявили вимогу про пред`явлення водієм посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Водій відмовився від пред`явлення вказаних документів, посилаючись на те, що відсутні докази порушення ним Правил дорожнього руху, а тому поліцейські незаконно його зупинили та вимагають пред`явити зазначені документи.
Далі, поліцейські повідомили водія ОСОБА_1 про те, що, за не пред`явлення вказаних документів, його буде притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП. При цьому, у присутності водія постанова не складалась та не пропонувалось надання її копії. Поліцейські лише повідомили про те, що вона буде складена та направлена поштою на адресу водія. Після чого сіли в службовий автомобіль та поїхали.
31.01.2025 на адресу позивача надійшли дві постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, які датовані 19.01.2025:
перша – серії ЕНА №3893110, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП за порушення підпунктів 2.4 та 2.1 Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн;
друга – серії ЕНА №3893031, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП за порушення підпункту 2.4 Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Обидві постанови інкримінують ОСОБА_1 не пред`явлення поліцейським посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту «а», «б», «ґ) пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
-          посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
-          реєстраційний документ на транспортний засіб;
-          чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За правилами підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає випадки за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Частина 3 цієї статті передбачає, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно статті 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачений статтею 279 КУпАП.
Відповідно до цієї статті, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

За правилами статті 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.
Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши, наданий суб`єктом владних повноважень, відеозапис правопорушення установив, що з нього неможливо встановити підставу зупинки транспортного засобу за кермом якого перебував ОСОБА_1 .
Так, з відеозапису вбачається, що працівники поліції помітили транспортний засіб, який перебував біля зупинки громадського транспорту на автодорозі Н24 «Благовіщенське-Миколаїв 106 км.», при цьому з відео не вбачається, що такий автомобіль заважав посадці і висадці пасажирів громадського транспорту. Також неможливо встановити, що це був саме автомобіль за кермом якого перебував позивач, оскільки не видно реєстраційного номера транспортного засобу.

До того ж, у разі порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху, а саме: зупинки транспортного засобу на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, поліцейські повинні були скласти відповідну постанову відносно водія ОСОБА_1 та надати відповідні докази щодо такого правопорушення, однак такого не зробили.
Вказане, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про те, що поліцейські безпідставно зупинили транспортний засіб марки ВАЗ 2170, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 .

Далі слід зазначити, що поліцейські повинні були на місці вчинення адміністративного правопорушення скласти постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оголосити її та запропонувати водію отримати відповідну копію, а у разі відмови водія в отриманні направити її поштою.

Однак, з відео вбачається, що поліцейські не складали жодних постанов, а лише вели спілкування з водієм та повідомили про те, що така буде складена та направлена поштою. Після цього направились до службового автомобіля, а один поліцейський повернувся до водія та роз`яснив йому права, передбачені статтею 268 КУпАП після чого поліцейський сів у службовий автомобіль та поїхав.

Дослідивши такі обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні постанови прийняті суб`єктом владних повноважень у порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

Тому, колегія суддів не приймає доводи апеляції про те, що відеодокази, які наявні в матеріалах справи, підтверджують правомірність дій поліцейських.

У доводах апеляційної скарги скаржник пояснює, що постанова серії ЕНА №3893031 прийнята за непред`явлення поліцейському посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а постанова серії ЕНА №3893110 прийнята за непред`явлення поліцейському реєстраційного документу на транспортний засіб.

Колегія суддів указує, що в межах даної справи відбулось подвійне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за одне й теж саме правопорушення (частина 1 статті 126 КУпАП).
Так, частина 1 статті 126 КУпАП передбачає, зокрема керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).
У підпункті «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Тобто, мається на увазі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Непред`явлення одного або декілька вказаних документів створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.
Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Аналогічний принцип закріплений у статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів установила, що 19.01.2025 працівниками УПП в Миколаївській області було двічі притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у сумі 425 грн кожною постановою.

На користь такого висновку свідчать також і спірні постанови у яких указано не пред`явлення поліцейським посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що постанови прийняті за різні правопорушення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апеляції та їх відображення у судовому рішенні, колегія суддів спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року).

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Розподіл судових витрат, з огляду на результат апеляційного оскарження, не передбачений.

Керуючись статтями: 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, в особі Управління патрульної поліції в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2025 року у справі за позовом адвоката Цехотської Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанов та закриття справ про адміністративне правопорушення – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             К. В. Кравченко

суддя                                                             О. А. Шевчук