ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/25507/24
Провадження № 22-ц/820/919/25
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Ярмолюка О.І., Янчук Т.О.,
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/25507/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року в складі судді Дем`янова Ю.М. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
В вересні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 січня 2020 року у розмірі 43 131 грн. 34 коп., що складається з 34 660 грн. 33 коп. заборгованість за тілом кредиту, 8 471 грн. 01 коп. заборгованість за простроченими відсотками та 2 422 грн. 40 коп. судового збору.
На підтримання заявлених позовних вимог банк посилався, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 27 січня 2020 року про приєднання до Умов та Правил надання послуг та підписав паспорт споживчого кредиту.
На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт до 50 000 грн. строком на 12 місяців із пролонгацією із застосуванням відсоткової ставки у вигляді 43,2 % річних, яку в процесі користування було змінено до 42 %.
Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту останній отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії 11/23, тип - Універсальна.
Для подальшого користування рахунком відповідачем додатково була отримана кредитна картка номер - НОМЕР_2 , строк дії 08/27, тип Універсальна.
Таким чином позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тому станом на 25 серпня 2024 року має заборгованість в розмірі 43 131 грн. 34 коп., яка складається з 34 660 грн. 33 коп. заборгованість за тілом кредиту та 8 471 грн. 01 коп. заборгованість за простроченими відсотками, вказаний розмір заборгованості банк і просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 27 січня 2020 року заборгованість у розмірі 43 131 грн. 34 коп. та вирішено питання стягнення судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, при цьому зазначає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, посилається, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Так представник апелянта вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не звертався до працівників банку за фактами незаконного списання коштів не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки 14 січня 2025 року він звернувся до голови правління банку з відповідною заявою, однак ним не було проведено будь - якого службового розслідування і не повідомлено про наслідки.
Разом з тим звертають увагу, що суд першої інстанції належним чином не повідомив їх про розгляд справи, який було відкладено на 11 лютого 2025 року, у зв`язку з чим за їх відсутності суд прийшов до необгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Вказують, що банк не підтвердив належними доказами що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки своїми діями сприяв в доступі до відомостей за кредитною карткою, його особового рахунку, акаунту чи додатку приват24, незаконному використанню ПІН коду та іншої інформації яка дала змогу не встановленій особі ініціювати спірні операції у період часу з 17 липня 2023 року по 21 липня 2023 року.
Зауважують, що витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг в банку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються апелянтом та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як типову частину кредитного договору укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
Крім того зазначають, що укладений між сторонами договір від 27 січня 2020 року не містить строку повернення кредиту та вважають, що вимоги про стягнення боргу не можуть бути задоволені, оскільки не відновлять порушені права ОСОБА_1 .
Тому ОСОБА_1 та його представник – адвокат Божинський В.М. просять скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі та закриття провадження у справі.
АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилається, що рішення суду є законним та обґрунтованим, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи.
Так банк звертає увагу суду, що добровільна передача пін коду до картки та відомостей для доступу до банківських рахунків є саме тими діями апелянта, які дали змогу ініціювати платіжні операції, тобто саме ОСОБА_1 розголосив інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.
Вказує, що апелянт до відкриття судового провадження по даній справі та після здійснених операцій не повідомив банк про те, що він не вчиняв таких операцій, а лише 14 січня 2025 року звернувся до голови правління банку з відповідною заявою, що становить майже через 6 місяців з моменту вчинення оспорюваних транзакцій, що не є негайним зверненням до банку.
Крім того посилається, що до суду не надано доказів на підтвердження факту негайного звернення апелянта до банку, що вважається неналежним виконанням обов`язку з негайного звернення до банку, а відтак виключає покладення на банк відповідальності за спірні транзакції відповідно до п. 4 статті 87 ЗУ «Про платіжні послуги».
Разом з тим, твердження апелянта що укладений між сторонами договір від 27 січня 2020 року не містить строку повернення кредиту є необґрунтованим, оскільки факт підписання анкети заяви від 27 січня 2020 року як і факт наявності та користування карткою апелянтом не заперечується.
Також доводи апеляційної скарги про те, що вимоги про стягнення боргу не можуть бути задоволені, оскільки не відновлять порушені права ОСОБА_1 не відповідають Закону України «Про платіжні послуги» та Положенню про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, оскільки саме апелянт самостійно розголосив дані пін коду та відомості для доступу до банківських рахунків, не повідомив банк що вчинені операції здійснив не він та наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх, а тому відновлення прав банка має здійснюватися в кримінальному процесі з осіб, винних у скоєнні кримінального правопорушення або з осіб, в результаті чиїх неправомірних дій було передано доступ до платіжних карток апелянта стороннім особам.
Тому на підставі вищезазначеного АТ КБ «ПриватБанк» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає рішення суду першої інстанції вмотивованим та обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що 27 січня 2020 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у «ПриватБанку» за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.
Відповідно до погоджених відповідачем положень Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 було надано кредит у виді відновлювальної кредитно лінії, із встановленням кредитного ліміту до 50 000 грн. для карт «Універсальна» та 75 000 грн. для карт «Універсальна GOLD», строк кредитування 20 років (п. 1.2. Умов). Відповідно до п. 1.3. Умов процента ставка закріплена на рівні 43,2% річних для карт «Універсальна» та 42,0% річних для карт «Універсальна GOLD».
Також, сторонами погоджено розмір мінімального обов`язкового платежу 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн щомісячно та 10% від заборгованості у разі прострочки, починаючи із другого місяця прострочення (п. 1.4. Умов).
Вказана заява разом із паспортом споживчого кредиту до неї підписана відповідачем шляхом застосуванням цифрового підпису, що є аналогом власноручного підпису (п. 6 Умов, п. 7 Паспорту).
Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту ОСОБА_1 отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії 11/23, тип - Універсальна.
Для подальшого користування рахунком відповідачем додатково була отримана кредитна картка № 5457082502508331, строк дії 08/27, тип Універсальна.
Відповідно до заяви-анкети ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в сумі 300 грн., який неодноразово змінювався та станом на 01 листопада 2023 року був нуль гривень.
Задоволняючи позов суд першої інстанції зробив висновок про те, що договір укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Також згідно висновків суду підтверджені обставини щодо фактичного виконання досягнутих в договорі умов щодо надання коштів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам справи.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Навність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.  
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) та постанові Верховного Суду від 22.11.2021р. по справі № 234/7719/20.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, змісту кредитного договору у вигляді заяви про приєднання вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.
Згідно з п.2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (надалі Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Банком дотримані дані вимоги і дані третім особам не передавались.
Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Вказана інформація є загальновідомою та перебуває у відкритому доступі, а тому доказуванню не підлягає.
Користування ОСОБА_1 послугами АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.
Так, з наданої банком виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , вбачається, що в період з 17 липня 2023 року по 21 липня 2023 року з картки № НОМЕР_1 було списано кошти в сумі 28 510 грн. 66 коп.
Згідно відповіді банку, ОСОБА_1 не звертався до банку із питанням щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, а лише після подання банком даного позову звернувся із відповідною заявою.
При цьому вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог колегія судів виходить з наступного.
Як встановлено судом за розрахунком банку, станом на 25 серпня 2024 року – заборгованість ОСОБА_1 за договором становить 43 131 грн. 34 коп., що складається з 34 660 грн. 33 коп. заборгованість за тілом кредиту, та 8 471 грн. 01 коп. заборгованість за простроченими відсотками, а тому висновки суду про задоволення позову є законними та обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги, про те що суд не з`ясував, за якими саме послугами звернувся до банку відповідач, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить жодної інформації про це, відсутні відомості про вид і характер банківських послуг, розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав для нарахування процентів слід відхилити.
Як зазначено в мотивувальній частині постанови, відповідач шляхом використання підпису з використання ОТП пароля в додатку Приват24 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій було зазначено тип кредиту - відновлювана кредитна лінія; сума/ліміт кредиту; розмір кредитного ліміту, строк кредитування; мета отримання кредиту; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом; процентна ставка; тип процентної ставки. Тобто в даній анкеті-заяві відповідачем було погоджено всі умови договору.
Так апелянтом не було надано суду достатніх доказів того, що кредитними коштами він не користувався, однак в суді першої інстанції ОСОБА_1 повідомив, що у період часу з 17 липня 2023 року по 21 липня 2023 року невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, із використанням електронно-обчислювальної техніки, шляхом зловживання довірою, шахрайським способом, зателефонувавши із номеру телефону НОМЕР_3 , представившись працівником банку, під приводом оцінки банківських послуг, отримала від нього інформацію про ПІН-код та інші необхідні відомості для доступу до його банківських рахунків, внаслідок чого заволоділа грошовими коштами розміром 43 500 гривень із банківської картки № НОМЕР_2 , які були перераховані за оплату рекламних послуг «Facebook», та грошовими коштами розміром 10 000 грн із банківської картки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_4 , які були перераховані на невстановлений рахунок, чим завдала йому майнової шкоди на суму 53 500 грн.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта про те, що списання коштів із його карткового рахунку відбулось поза його волею, оскільки указані твердження спростовуються поясненнями самого апелянта, який у судовому засіданні підтвердив факт розголошення ним в телефонному режимі відомостей про реквізити банківської картки, що дають змогу ініціювати перекази із карткового рахунку і відповідно до вимог закону та умов кредитного договору саме він несе відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з його карткового рахунку третіми особами, а тому позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за несвоєчасне погашення заборгованості.
Разом з тим, ОСОБА_1 до суду не було надано доказів на підтвердження факту негайного звернення до банку, оскільки його заява датована лише 14 січня 2025 року що становить майже через 6 місяців з моменту вчинення оспорюваних транзакцій, що вважається неналежним виконанням обов`язку з негайного звернення до банку, а тому виключає покладення на Банк відповідальності за спірні транзакції відповідно до п. 4 статті 87 ЗУ «Про платіжні послуги».
Посилання апелянта на повідомлення про наявність кримінального провадження №12023243000002721, внесене до ЄРДР за ч. 3 ст. 190 КК України щодо обвинувачення невстановленої особи, шляхом зловживання довірою представившись представником банку, саме яка на думку апелянта заволодівши грошовими коштами не може бути підставою для скасування рішення суду.
Сам факт внесення до ЄРДР повідомлення про наявність кримінального провадження №12023243000002721 за ч. 3 ст. 190 КК України щодо обвинувачення невстановленої особи не підтверджує заволодіння останнім грошовими коштами відповідача, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише вироком чи постановою суду щодо обвинуваченої. При цьому в разі встановлення цієї обставини судовим рішенням в межах КПК України відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду з заявою про перегляд рішення в даній справі за нововиявленими обставинами.
Решта доводів апеляційної скарги є аналогічними аргументам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та їх спростував, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятому ним рішенні, з яким у повній мірі погоджується колегія суддів.
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05 травня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

       О.І. Ярмолюк

        Т.О. Янчук