ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/8802/24		
Провадження № 22-ц/821/712/25		
Категорія: 308020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Гончар Н.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Кофанової А.О.

учасники справи: 
позивач: Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради,
відповідач:  ОСОБА_1 
представник ОСОБА_1 : адвокат Москаленко Євгеній Віталійович,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Москаленка Євгенія Віталійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2025 року (ухваленого під головуванням судді Ватажок-Сташинської А.В. в приміщенніСоснівського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення суду виготовлено 10 лютого 2025 року) у цивільній справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до  ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію , - 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

23 липня 2024 року КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради є виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси, у тому числі відомчого житлового фонду. 
Позивач здійснює постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Інформація щодо встановлення тарифів є загальновідомою, розміщена на офіційних веб порталах КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідач є споживачем послуг, які надавалися позивачем відносно будинку по АДРЕСА_1 . 
Однак, у порушення вимог чинного законодавства відповідач не здійснював оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого станом на 31.05.2024 утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 8 300 грн 36 коп, яка ним у добровільному порядку не погашена. 
Також посилається на те, що протягом усього строку виникнення заборгованості, відповідач періодично вчиняв дії, що свідчать про визнання ним боргу перед позивачем. Так, у вересні 2020, відповідач у рахунок погашення існуючої заборгованості сплатив кошти у сумі 28 грн 47 коп.
Посилаючись на положення п.1 ст. 264 ЦК України, якими визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу та враховуючи вищенаведене, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради просило суд постановити судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію, яка утворилась за період з вересня 2020 року по травень 2024 року включно, у сумі 8 300 грн 36 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2025 року позовні вимоги - задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою: АДРЕСА_2 станом на 31.05.2024 у сумі 8 300,36 грн.
Компенсовано КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради судовий збір сплачений при зверненні з даним позовом до суду у сумі 3 028,00 грн за рахунок держави у порядку, встановленому законом.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що відповідач є власником квартири у багатоквартирному будинку, який не від`єднано від системи централізованого опалення і позивач надавав послуги з постання теплової енергії.
Враховуючи, що оскільки у вказаному будинку встановлений загальнобудинковий лічильник з обліку теплової енергії, здійснюється і опалення місць загального користування, яке оплачують власники (наймачі) квартир в даному будинку.
При цьому, суд взяв до уваги, що наказом ДП «УкрНДНЦ» від 13.12.2017 №414 методом підтвердження за позначенням прийнято національний стандарт ДСТУ ЕN 12831-3:2017 «Енергоефективність будівель. Метод розрахунку проектного теплового навантаження. Частина 1. Теплове навантаження, Модуль М3-3» з набранням чинності з 15 грудня 2017 року.
Згідно з наданими позивачем розрахунками, загальна сума заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію у період з 01.09.2020 по 31.05.2024 становить 8 300 грн 36 коп.
Надані позивачем розрахунки стороною відповідача не спростовано.
Суд відхилив як безпідставні доводи сторони відповідача щодо ненадання позивачем доказів внесення оплати у вересні 2020 року коштів у сумі 28 грн 47 коп у рахунок оплати заборгованості відповідача за надані комунальні послуги, оскільки наведене спростовується відомостями, наданими представником позивача з програми 1С, завдання якої полягає в автоматизації процесів бухгалтерського, управлінського, податкового, кадрового обліку та дані якої формуються автоматично, що унеможливлює внесення додаткової інформації шляхом зовнішнього втручання в її роботу.
За таких підстав, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію у сумі 8 300 грн 36 коп, а тому, за висновками суду, позов є таким, що підлягає до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 10 березня 2025 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Москаленко Є.В. вважаючи оскаржуване рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що квартира відповідача відключена від централізованого опалення і гарячого водопостачання з 09.06.2003 і згідно Акту, договірні відносини між сторонами були розірвані у зв`язку з встановленням в квартирі автономного опалення на природному газу, а надання житлового комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Вказує, що відповідач не здійснював з 2003 року жодного платежу на рахунки КПТМ «Черкаситеплокомуненерго».
Вважає, що суд першої інстанції неналежно дослідив витребувані у позивача документи і надав хибну оцінку виписці з 1С, що спричинило порушення строків позовної давності, про що було заявлено стороною відповідача у судовому розгляді і у поданому відзиві.
Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи адвоката відповідача і не надав їм аналізу відносно тверджень позивача щодо надання послуг споживачам КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», оскільки в період літнього часу з квітня по жовтень обігрів житлових будинків не здійснюється, а надається послуга лише з підігріву води. Проте, оскільки квартира відповідача відключена від постачання гарячої води з 2003 року, то позивач неправомірно нараховує споживачу на протязі всього року житлово-комунальні послуги.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи 

Як вбачається з матеріалів справи, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради є виконавцем житлово-комунальних послуг населенню у м. Черкаси, у тому числі відомчого житлового фонду та здійснює постачання теплової енергії до будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до реєстру зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_1 , особовий рахунок – № НОМЕР_1 .
З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на вересень 2020 року обліковується оплата коштів у сумі 28 грн 47 коп.
Відповідно до наявної у матеріалах справи відомості стану особового рахунку по нарахуванню та оплати за абонентське обслуговування за період з січня 2020 по червень 2024 року по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 обліковується проведення оплати коштів у серпні 2020 року у сумі 184 грн 60 коп, у вересні 2020 року у сумі 28 грн 47 коп.
Згідно з наданими представником позивача даними з програм обліку автоматичного обліку КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради, вибраними за період з січня 2020 року по листопад 2024 року вбачається, що по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 неодноразово надходили кошти на оплату абонентського обслуговування та внески на вузли комерційного обліку (обслуговування).
Також у матеріалах справи наявні квитанції КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради на оплату послуг з постачання теплової енергії по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно Акта КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради від 09.06.2003 вбачається, що у зв`язку з повним виконанням технічних умов КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради від 20.05.2003 і повною оплатою попередньої вартості опалення, вирішено вважати квартиру АДРЕСА_3 відключеною від централізованого опалення та гарячого водопостачання з 09.06.2003.
Згідно з наданими позивачем розрахунками, загальна сума заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію у період з 01.09.2020 по 31.05.2024 становить 8 300 грн 36 коп.

Позиція Черкаського апеляційного суду 

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Частиною 1ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України, ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
Згідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради є виконавцем житлово-комунальних послуг населенню у м. Черкаси, у тому числі відомчого житлового фонду та здійснює постачання теплової енергії до будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).
Відповідно до реєстру зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_1 , особовий рахунок – № НОМЕР_1 .
Також встановлено, що згідно Акту КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради від 09.06.2003 вбачається, що у зв`язку з повним виконанням технічних умов КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради від 20.05.2003 і повною оплатою попередньої вартості опалення, вирішено вважати квартиру АДРЕСА_3 відключеною від централізованого опалення та гарячого водопостачання з 09.06.2003.
Із наведеного слідує, що позивач здійснює постачання теплової енергії до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач, який є власником квартири АДРЕСА_4 у багатоквартирному будинку, є споживачем цих послуг .
Звертаючись із вказаним позовом, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради посилалось на те, що сторони у справі письмового договору про надання послуг з централізованого опалення не укладали, проте, позивач послуги з теплопостачання до будинку АДРЕСА_1 надавав, а відповідач ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов`язання зі сплати наданих позивачем послуг, тому підприємством нараховано заборгованість, яка за період з вересня 2020 по травень 2024 становить 8 300,36 грн.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надаються послуги з централізованого опалення багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , співвласником квартири в якому є відповідач, який неналежним чином виконував зобов`язання зі сплати за спожиті комунальні послуги з надання послуг теплової енергії, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає до стягнення.
В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Москаленко Є.В. посилається на те, що квартира відповідача відключена від централізованого опалення і гарячого водопостачання з 09.06.2003, і згідно Акту договірні відносини між сторонами були розірвані, в зв`язку з встановленням в квартирі автономного опалення на природному газу, а надання житлового комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте, при розгляді спору, суд першої інстанції не дав вказаним обставинам належної оцінки.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно пункту 6.3.4. ДБН В.2.5- 67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів».
Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньо будинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання, розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.
Зазначене підтверджується вимогами статті 1 Закону України «Про теплопостачання», згідно якої місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджено Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 19 серпня 2019 року, викладеної в справі № 226/1437/16-ц згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води, сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Тобто, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до Порядку відключення від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливили відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють відключення лише будинку в цілому.
Таким чином, відключення споживачів від мережі централізованого опалення до 17 вересня 2019 року могло відбутися лише на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання від 22.11.2005 № 4 процедури (Постанова Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 908/1349/19).
Згідно п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 р. N 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
У даній справі судом встановлено, що згідно акту КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради від 09.06.2003 вбачається, що у зв`язку з повним виконанням технічних умов КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради від 20.05.2003 і повною оплатою попередньої вартості опалення, вирішено вважати квартиру АДРЕСА_3 відключеною від централізованого опалення та гарячого водопостачання з 09.06.2003.
Позивачем під час розгляду справи не заперечувався факт відключення квартири відповідача від централізованого опалення та гарячого водопостачання, хоча відсутні докази відключення квартири відповідача від мереж централізованого опалення з дотриманням норм законодавства до вересня 2019 року.
Також встановлено, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 не від`єднано від системи централізованого опалення, а тому враховуючи, що у будинку встановлений загальнобудинковий лічильник з обліку теплової енергії, здійснюється і опалення місць загального користування, яке оплачують власники (наймачі) квартир, які знаходяться в даному будинку.
Колегія суддів зазначає, що підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. 
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.
Тому власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2020 року в справі № 311/3489/18, провадження № 61-22793 св 19).
Відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої четвертої цієї статті.
Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої статті 10 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
У постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 159/6776/18 Верховного Суду дійшов таких висновків: «Відповідно до пункту 12 вказаних Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.
Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Методики встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку лише у разі, якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у пунктах 2.1.-2.2. Методики.
Так, згідно з пунктом 2 частини другої, частини шостої статті 10 Закону, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Відповідно, попередню редакцію пункту 12 Правил доповнено частиною третьою, в якій зазначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що належна йому квартира АДРЕСА_4 , знаходиться у багатоквартирному будинку, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною, будинок не від`єднано від системи централізованого опалення, встановлено загальнобудинковий лічильник з обліку теплової енергії, здійснюється опалення місць загального користування, тому зобов`язаний нести витрати з теплопостачання, утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку.
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п.2 ч.1 ст. 5 цього Закону України).
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 462/1232/23 (провадження № 61-16076св23).
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження укладення між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, проте, відсутність письмово оформленого договору не свідчить, що позивачем не надавались послуги із забезпечення тепловою енергією будинку АДРЕСА_1 , а також відсутність обов`язку відповідача оплачувати надані йому послуги.
Звертаючись із даним позовом, на підтвердження розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача, позивач надав розрахунок заборгованості за теплову енергію, постачання гарячої води, сум індексу інфляції, 3% річних по о/р НОМЕР_1 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого станом на 31.05.2024 розмір заборгованості, яка нарахована за період з вересня 2020 року по травень 2024 року включно, становить 8 300 грн 36 коп.
В подальшому, разом з відповіддю на відзив, позивачем було надано інформацію щодо розподілу теплової енергії та нарахування плати за послугу з постачання теплової енергії по приміщенню АДРЕСА_3 за період з 01. 09.2020 по 01.06.2024, згідно якої сума нарахувань за спожиту послугу із постачання теплової енергії приміщення №54 (з ПДВ) становить 6 000,71 грн; Відомості стану особового рахунку по нарахуванням та оплатам , плата за абонентське обслуговування за період: січень 2020- червень 2024, яка становить 2 163,71 грн та Відомості стану особового рахунку по нарахуванням та оплатам внески на вузли комерційного обліку за період : січень 2020 – червень 2024 і яка сладає 67,56 грн.
Розрахунок заборгованості здійснено відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг,  яка була затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 та включає в себе витрати, пов`язані із обслуговуванням вузлів комерційного обліку теплової енергії.
Тарифи для населення на послугу з постачання теплової енергії, встановлені рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради у опалювальний період і становить з 18.03.2020 по 30.09.2024 – 1 130,21 грн/Гкал. 
Відповідно в редакції Закону «Про житлово-комунальні послуги» від 03.12.2020, витрати виконавця, пов`язані із обслуговуванням вузлів комерційного обліку теплової енергії було включено у плату за абонентське обслуговування. Витрати, пов`язані з обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води та теплової енергії, відшкодовуються шляхом сплати споживачами комунальних послуг виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений КМУ (абзац частини першої статті 17 в редакції Закону від 03.12.2020). Плата за абонентське обслуговування визначається виконавцем комунальної послуги відповідно до постанови КМ України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг».
Плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, що розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку (частина третя статті 14 в редакції Закону від 03.12.2020).
Отже, позивачем здійснено розрахунок заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії по приміщенню №54 будинку АДРЕСА_1 відповідно до Методики з урахуванням не лише заборгованості за постачання теплової енергії, а і розміру внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії та абонентське обслуговування.
Відповідачем розмір заборгованості не спростовано та не наведено своїх розрахунків, тому колегія суддів вважає, що розмір заборгованості за послуги з теплопостачання та обслуговування, який підлягає до стягнення, становить 8 300,36 грн.
Є необгрунтованими доводи скаржника, що надання житлового комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, оскільки, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. 
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неналежно дослідив витребувані у позивача документи і надав хибну оцінку виписці з 1С, що спричинило порушення строків позовної давності, про що було заявлено стороною відповідача у судовому розгляді і у поданому відзиві, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки виписка з 1С, яка помилково була взята до уваги судом першої інстанції, не може бути належним доказом на підтвердження оплати відповідачем у вересні 2020 року 28,47 грн в якості абонентської плати, оскільки виписка здійснена за період з січня 2020 по листопад 2024 по особовому рахунку: НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_5 , який не належить відповідачу.
Разом з тим, із розрахунку заборгованості та інших доказів, які надані позивачем на підтвердження обставин позову, вбачається, що відповідачем по о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , у серпні 2020 було сплачено за абонентське обслуговування у розмірі 184,60 грн, а у вересні 2020 року – у розмірі 28,47 грн ( а.с. 12 та 71).
Враховуючи, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано сплату 28,47 грн у вересні 2020 року за абонентське обслуговування, відсутні підстави для задоволення клопотання про застосування строків позовної давності, яке було заявлено у відзиві на позовну заяву.
       Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
Частиною першою статті 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Вказане викладене у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №663/2070/15-ц.
Враховуючи, що відповідачем було здійснено сплату у вересні 2020 року коштів у розмірі 28,47 грн в рахунок оплати за абонентське обслуговування, що входить до розміру заборгованості за надані комунальні послуги, вказаний платіж перериває строки позовної давності
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 686/23170/19 (провадження № 61-13802св21) вказано, що «тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності».
Водночас, позивач звернувся із позовом до суду 23 липня 2024 року, тобто поза межами позовної давності.
Проте, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Надалі, постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.
Крім того, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом 23 липня 2024 року, не пропустив строків позовної давності.
Інші доводи, наведені представником відповідача в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Москаленка Євгенія Віталійовича – залишити без задоволення.
Рішення  Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                          О.В. Карпенко

Судді                 Н.І. Гончар

        О.М. Новіков