Справа № 308/15048/24

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2025                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/122/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Товта М. М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2024. 
       Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та на нього із застосуванням ст. 36 цього Кодексу накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. 
       З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 124706 від 07.09.2024  та постанови судді від 20.11.2024 вбачається, що 06.09.2024 о 21 год 15 хв у м. Ужгороді по вул. Тімірязева, 5, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «КІА СОРЕНТО», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу руху, створивши аварійну ситуацію внаслідок чого водій ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному напрямку, змушений був уникнути зіткнення та виїхати за межі проїзної частини, де зіткнувся з деревом, що призвело до настання дорожнього транспортної пригоди з механічними пошкодженнями та матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 11.4 та 1.3 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
       З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 564369 від 07.09.2024 та постанови судді від 20.11.2024 вбачається, що 06.09.2024 о 21 год 15 хв у м. Ужгороді по вул. Тімірязева, 5, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «КІА СОРЕНТО», державний номерний знак НОМЕР_1 , створив аварійну ситуацію, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого покинув місце пригоди, чим порушив п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАІІ.
Не погоджуючись із вказаною постановою у частині накладення адміністративного стягнення, захисник-адвокат Товт М. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову судді від 20.11.2024 та призначити ОСОБА_1 за ст. 122-4 та 124 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. Накладене на ОСОБА_1 стягнення є занадто суворим. Посилається на те, що ОСОБА_1 повністю визнав вину, розкаявся, 
-2-

відшкодував потерпілому завдані збитки та примирився з ним, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, а будь-яких обставин, які б обтяжували відповідальність ОСОБА_1 , немає. Крім того, ОСОБА_1 працює водієм, у зв`язку з чим посвідчення водія є його джерелом прибутку, має на утриманні дружину та неповнолітнього сина, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить не лише ОСОБА_4 законних джерел доходу, а і поставить у скрутне матеріальне становище його сім`ю. Разом з тим, захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки ОСОБА_4 не брав участі у розгляді справи, так як не був належним чином повідомлений про час та місце її розгляду, копії постанови не отримував, а про її наявність дізнався 10.02.2025 після того як його захисник ознайомився з матеріалами справи в суді. 
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, захисники-адвокати Товт М. М. та Готра В. В., а також потерпілий ОСОБА_5 на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли відомостей про поважність причин неявки не надали. За змістом ст. 294 КУпАП, неявка захисників та потерпілого, не є перешкодою для проведення апеляційного розгляду справи. Тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Адіментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за можливе роз глянути справу за відсутності захисників та потерпілого, що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 269, 271 КУпАП. Також враховується думка ОСОБА_1 , який не заперечив щодо розгляду справи без участі його захисників, а також потерпілого. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката Товта М. М. задоволенню не підлягає з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 та його захисника. При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.
При цьому, не спростованими є і доводи клопотання про те, що копії постанови не отримував, а про її наявність дізнався 10.02.2025 після того як його захисник ознайомився з матеріалами справи в суді. 
З матеріалів справи вбачається, що захисник-адвокат Товт М. М. ознайомився з ними 10.02.2025 (а. с. 34).
Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили захиснику-адвокату Товту М. М. своєчасно подати в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову суду від 20.11.2024, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання захисника про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

-3-

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно до вимог ст. 251, 252 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Cуд першої інстанції всебічно й повно дослідивши матеріали справи, вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, оскільки останній 06.09.2024 о 21 год 15 хв у м. Ужгороді по вул. Тімірязева, 5, керуючи транспортним засобом «КІА СОРЕНТО», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу руху, створивши аварійну ситуацію, внаслідок чого водій ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався у зустрічному напрямку, змушений був уникнути зіткнення та виїхати за межі проїзної частини, де зіткнувся з деревом, що призвело до настання дорожнього транспортної пригоди з механічними пошкодженнями та матеріальними збитками, після чого ОСОБА_1 покинув місце пригоди. 
Порушення ОСОБА_1 вимог п. 11.4, 1.3, 2.10 «а» Правил дорожнього руху України підтверджується як протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 124706 та ААД № 564369 від 07.09.2024, так і даними схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.09.2024, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_5 від 07.09.2024 та рапортом поліцейського від 07.09.2024. 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення цим доказам суд дав належну оцінку та вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 124, 122-4 КУпАП, що останнім не оспорюється. 
При оцінці доводів апеляційної скарги про надмірну суворість накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про таке. 
Санкція ст. 124 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Санкція ст. 122-4 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

-4-
За змістом ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Згідно з приписами ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
       Апеляційним судом під час апеляційного перегляду справи встановлено, що ОСОБА_1 скоївши 07.09.2024 о 21 год 15 хв адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та 122-4 КУпАП, покинувши місце події, на вул. Другетів у м. Ужгороді здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого остання загинула, і також залишив місце події, за що притягується до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.
Судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ст. 124 та 122-4 КУпАП і накладено стягнення на підставі ст. 36 цього Кодексу у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. 
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущені ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубими та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху.
При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський Суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

-5-

Указані вище порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України та наслідки, які настали внаслідок таких порушень, а також поведінка ОСОБА_1 після вчинених діянь, яка полягала у залишенні місця події та залишення особи у небезпеці, безумовно свідчать про ігнорування ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України та його суспільну небезпечність як водія.
       У зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік. 
       Жоден із більш м`яких видів стягнення, на думку апеляційного суду, не зможе здійснити виховного впливу на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та запобігти вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
       Що стосується доводів апеляційної скарги про накладення на ОСОБА_1 стягнення саме у виді штрафу, то з урахуванням вищенаведеного, такі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. 
       Твердження про те, що ОСОБА_1 повністю визнав вину, розкаявся, відшкодував потерпілому завдані збитки та примирився з ним, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, а обставини, які б обтяжували відповідальність ОСОБА_1 , відсутні, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище визнає такими, що не дають підстав для пом`якшення ОСОБА_1 накладеного на нього адміністративного стягнення, оскільки встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини безумовно свідчать про те, що накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу буде недостатнім для виправлення та перевиховання правопорушника, а також запобігання вчинення ним нових правопорушень, у тому числі пов`язаних із порушенням Правил дорожнього руху України.
Із цих підстав, такими, що не свідчать про суворість накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 працює водієм, у зв`язку з чим посвідчення водія є його джерелом прибутку, має на утриманні дружину та неповнолітнього сина, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами позбавить не лише ОСОБА_4 законних джерел доходу, а і поставить у скрутне матеріальне становище його сім`ю.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Враховуючи обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 , відповідає характеру вчинених ним правопорушень та даним про особу правопорушника, а також є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових правопорушень, і у свою чергу сприятиме досягненню основної мети – виховання обвинуваченого в дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у зв`язку з чим підстав для його зміни не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів необґрунтованість накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Товта М. М. задоволенню не підлягає.

-6-

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для зміни оскаржуваного судового рішення в частині накладення адміністративного стягнення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

       Клопотання захисника-адвоката Товта М. М. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2024 щодо ОСОБА_1 .        
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Товта М. М. залишити без задоволення, а постанову судді  Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2024 щодо ОСОБА_7 ,- без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя