Справа № 138/503/25 
Провадження № 33/801/317/2025
Категорія: 432 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ясінський Ю. А.
Доповідач: Копаничук С. Г.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2025 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,
в с т а н о в и л а:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ПдРУ №332630, 15.02.2025 о 01 год. 35 хв. на напрямку «н.п. Кремінне (Україна) – н.п. Вережени (Республіка Молдова)» в районі прикордонного знаку № 0118 ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України у складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вплав через річку Дністер, з використанням надувного матраца поза встановленими пунктами пропуску, чим порушив вимоги статті 9 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 № 1777-ХІІ, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 11050 гривень.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність зазначеної постанови , просить її скасувати , а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення ,серії ПдРУ №332630 від 15 лютого 2025 року та інші матеріали справи не є достатніми доказами факту вчинення ним згаданого правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП .В матеріалах справи відсутні відомості, що місце, де було його затримано, не є дозволеним для перебування та проходження людей. Та обставина, що він був затриманий на березі річки ,не свідчить про спробу перетнути державний кордон України поза пропускним пунктом. З протоколу не вбачається, які безпосередні дії вчинив він з метою здійснення спроби перетину державного кордону України. Він мав при собі належні документи, отже ,перебував і рухався в контрольованому прикордонному районі цілком правомірно і підстав бути звинуваченим в намаганні незаконно перетнути державний кордон, не надавав.
Крім цього, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження оскаржуваної постанови від 21 лютого 2025 року, вказуючи, що справа розглядалась судом без його участі, а копію постанови він отримав лише 01 березня 2025 року.
Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає ,що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 зазначає, що він участі в розгляді справи не брав, копію оскаржуваної постанови отримав лише 01 березня 2025 року, а апеляційну скаргу подав у десятиденний термін.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Враховуючи викладене, апеляційний суд розцінює причини пропуску в якості поважних і вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду підлягає поновленню. 
Перевіривши і дослідивши матеріали справи, постанову суду в межах доводів апеляційної скарги , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених цією статтею.
Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».
Так, ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Крім того, ч. 3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Згідно з ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон. 
Ухвалюючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч.2 ст.204-1 ,суд виходив із того, що його вина у скоєному адмінправопорушенні доведена матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 332630 від 15.05.2025, в якому зазначено обставини вказаного правопорушення і підписаного самим правопорушником; рапортами працівників прикордонної служби; письмовим поясненням ОСОБА_1 , в якому зазначено, що спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 намагався за допомогою матрацу вплав через річку Дністер перетнути державний кордон; копіями протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП відносно ОСОБА_2 серії ПдРУ № 332631 від 15.02.2025 та ОСОБА_3 серії ПдРУ №332629 від 15.02.2025; копіями письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в яких останні підтверджують, що дійсно спільно з ОСОБА_1 намагалися перетнути державний кордон вплав через річку Дністер за допомогою надувного матрацу; копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 ; актом ознайомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з її правами, передбаченими ст. 268 КУпАП; власноруч підписаною заявою ОСОБА_1 , в якій зазначено про визнання ним вини; диском із зізнавальним поясненням ОСОБА_1 , згідно якого останній дійсно спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 намагався перетнути державний кордон. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини вчиненого правопорушення та докази винуватості у його вчиненні ОСОБА_1 ,правильно застосував норми права,КУпАП та дійшов обгрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП ,а також вірно застосував міру покарання за скоєне.
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 та порушенні ним вимог ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адмінправопорушення ,серії ПдРУ №332630, складений на основі припущень та неналежних доказів, оскільки матеріали справи не містять належних доказів спроби перетину державного кордону, так як ОСОБА_1 перебував та рухався в контрольованому прикордонному районі цілком правомірно, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними. 
З протоколу про адміністративне правопорушення , серії ПдРУ № 332630, вбачається що 15.02.2025 о 01 год. 35 хв. на напрямку «н.п. Кремінне (Україна) – н.п. Вережени (Республіка Молдова)» в районі прикордонного знаку № 0118 ОСОБА_1 у складі групи осіб спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України вплав через річку Дністер з використанням надувного матраца поза встановленими пунктами пропуску, чим порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 № 1777-ХІІ, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Тобто, у зазначеному протоколі чітко визначено місце, час і суть вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за скоєне правопорушення. Протокол складений уповноваженою особою, а дані викладені в протоколі повністю узгоджуються з обставинами, які визначені в рапорті від 15.02.2025 та поясненнях самого ОСОБА_1 та інших учасників цієї події, а тому у апеляційного суду відсутні сумніви щодо достовірності та достатності обставин , викладених у цьому протоколі.
Доводи апеляційної скарги про те, факт спроби перетину державного кордону відсутній та недоведений жодним чином також не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються як поясненнями даними самим ОСОБА_1 безпосередньо при припиненні прикордонниками вказаної спроби, які узгоджуються з поясненнями інших учасників цієї групи - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ,так і їх поясненнями . Останні ,як і ОСОБА_1 також вказували, що вони –здійснили спробу перетину державного кордону на надувному човні, добиралися до певного місця на березі р. Дністер і надували човен.
Зазначені доводи є необґрунтованими, оскільки, як було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 , чоловік призовного віку, був виявлений прикордонниками 15 жовтня 2024 року безпосередньо на лінії державного кордону, (в районі у якому запроваджений прикордонний режим), де спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 намагався за допомогою матрацу вплав через річку Дністер перетнути державний кордон. 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 - адвокат Пономаренко Д. В. вказав, що йому не відомо про оскарження в звязку з оформленням матеріалів справи дій військовослужбовців Державної прикордонної служби України в порядку КАС України, чи в порядку підпорядкування.
Отже, зважаючи на викладені обставини, ведення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, апеляційний суд вважає, що факт спроби незаконного перетину державного кордону є доведеним і висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, факт доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та вказані обставини не спростовані.
Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_6 у вчиненому правопорушенні за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, районним судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Отже, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,
п о с т а н о в и л а :
Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                          С. Г. Копаничук