ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4496/25 Справа № 194/1281/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року                         Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Кругман А.М. 

     розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області  від 22 січня 2025 року (повний текст складено 31 січня 2025 року у м. Тернівка) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 24 квітня 2024 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу гаражу АДРЕСА_1 в гаражному товаристві «Шахтар-2» та належить на праві приватної власності ОСОБА_2  на  підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2012 року. 
Факт укладання договору купівлі-продажу гаражу та отримання відповідачем повної суми коштів за продаж майна у розмірі 40 000 грн. підтверджується  розпискою від 24 квітня 2024 року, написаної відповідачем власноруч, в якій  ОСОБА_2 зобов`язався  щодо нотаріального оформлення договору  купівлі-продажу до 01 травня 2024 року, та зазначив, що не має до покупця жодних претензій. Після 01 травня 2024 року та станом на день подання позовної заяви відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору. Оригінал договору купівлі-продажу від 14 лютого 2012 року відповідач передав йому для подання до нотаріальної контори. 
Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: гаражу АДРЕСА_1 в гаражному товаристві «Шахтар-2», укладений 24 квітня 2024 року між ним та відповідачем; визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: Дніпропетровська область Павлоградський район м. Тернівка в гаражному товаристві «Шахтар-2»; стягнути з відповідача на його користь сплачену ним суму судового збору.
Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області  від 22 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи та практиці Верхового Суду .
З посилання на доводи, аналогічні доводам позовної заяви, зазначав, що вони з відповідачем уклали договір купівлі-продажу гаражу, на виконання умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти, що підтверджується відповідною розпискою. Однак відповідач у погоджений сторонами в розписці строк не з`явився для нотаріального оформлення договору та не відреагував на претензію надіслану йому поштою. Також зазначає, що подання вказаного позову є єдиним ефективним способом захисту його прав власності на спірний гараж.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Про час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином, про що свідчать конверти із відміткою АТ «Укрпошта» про причини не вручення судових повісток позивачу та відповідачу «адресат відсутній за вказаною адресою», а також довідки про доставку повісток у вигляді смс. 
Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу гаражу від 14 лютого 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 купив у ОСОБА_3 гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: Дніпропетровська область Павлоградський район м. Тернівка в гаражному товаристві «Шахтар-2».
Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «Тернівське бюро технічної інвентаризації», сформованого 27 лютого 2012 року, 1/1 частка гаража № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в гаражному товаристві «Шахтар-2», на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 14 лютого 2012 року належить ОСОБА_2 .
Згідно розписки ОСОБА_2 від 24 квітня 2024 року він отримав від ОСОБА_1 40000 грн. за продаж належного йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 14 лютого 2012 року, гаража № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: Дніпропетровська область Павлоградський район м. Тернівка в гаражному товаристві «Шахтар-2». Кошти ним отримані, перераховані, жодних претензій до покупця не має, зобов`язується оформити нотаріальний договір продажу гаража до 01 травня 2024 року, розписка написана ним власноруч 24 квітня 2024 року без будь-якого тиску на нього. 
09 травня 2024 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 письмову претензію щодо вжиття заходів з нотаріального оформлення договору купівлі-продажу гаражу.
Вищезазначену претензію ОСОБА_2 отримав 15 травня 2024 року, про що свідчить поштове повідомлення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що надана позивачем розписка не підтверджує виникнення прав та обов`язків, притаманних договору купівлі-продажу.
Із такими висновками суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.
За змістом частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, регламентовано статтею 203 ЦК України, серед яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта).
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма,вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).
За правилами частини третьої статті 209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.
Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦПК України)..
Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Із урахуванням принципу розумності, очевидно, що позов про визнання договору дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України є способом захисту цивільних прав та інтересів учасників приватних відносин.
При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.
За змістом сталої позиції Верховного Суду, зокрема, формульованої у справі №188/1196/19 від 09.12.2014 року, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Із огляду на викладене, установивши, що письмова форма правочину є обов`язковою для договору купівлі-продажу гаражу, апеляційний суд визнає неспроможними посилання позивача на укладення такого договору у формі розписки. При цьому слід звернути увагу, що визнання договору дійсним, лише усуне такий недолік, як відсутність нотаріального посвідчення, що є 
неможливим з огляду на недодержання сторонами вимоги закону про зміст договору купівлі-продажу та його реквізити. 
Наявна у справі копія розписки судом першої інстанції правильно не прийнята до уваги, оскільки розписка не є договором купівлі-продажу. Так, зі змісту розписки убачається, що вона фіксує зобов`язання відповідача на майбутнє та з огляду на її односторонність та зміст у межах заявленого спору не створює юридичних наслідків.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрата позивачем можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Крім того підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового немає.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області  від 22 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2025 року.

Судді: