Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       14 квітня 2025 року                                          м. Рівне

Справа № 559/3386/24
Провадження № 33/4815/84/25

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Рідченко М.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 листопада 2024 року, –
ВСТАНОВИВ:

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 листопада 2024 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2024 року о 05:30 год. в м. Дубно по вул. Сурмичі водій ОСОБА_1 керував т/з ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Алкотест 6810 відмовився на місці зупинки т/з та медичному закладі, чим порушив п.2.5 ПДР України.
В поданій апеляційній скарзі захисник Рідченко М.В. проситьскасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. 
Вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем на посаді водія, тому вимушений керувати транспортними засобами за відсутності права керувати ними, оскільки на нього як на водія покладено обов`язок керування т/з на умовах виконання військової служби та беззастережного виконання наказів військових командирів у період військового стану. Наголошує, що оскільки ОСОБА_1 в той день знав, що йому потрібно буде їхати в зону бойових дій, тому він не міг вживати алкогольні напої, а його стурбований стан можливо пояснити тим, що це була 05 год. 30 хв. ранку і йому терміново треба було з`явитися у військову частину. З даних підстав в нього не було об`єктивної можливості і часу проходити огляд на стан сп`яніння, оскільки він виконував наказ командування і поспішав. Зазначає, що ОСОБА_1 вважає, що вина у вчиненні ним даного адміністративного правопорушення відсутня і тому, що з відеозаписів не зрозуміло, як саме працівники поліції визначили в нього ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки не проводили огляд з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Справа неодноразово призначалась до розгляду у суді апеляційної інстанції, однак у зв`язку з клопотаннями захисників Рідченко М.В. та ОСОБА_2 розгляд справи відкладався.

14 квітня 2025 року ОСОБА_1 його та захисник Мазурок В.С., будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду до суду апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суд не повідомили та клопотань про відкладення розгляду справи не подали.
Відповідно до вимог ч.4 ст.294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Частиною 2 ст.268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, не є обов`язковою.
За наведених обставин, а також з метою розгляду справи в розумні строки, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності.
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 2 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Так, однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.
Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення при зазначених у постанові обставинах ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме:
- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки відмовився (а.с.3);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 направлено до медичного закладу. Огляд у медичному закладі не проводився (а.с.4);
- відео файлу з нагрудної камери працівника поліції, яким зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження встановленого огляду на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі (файл 10s7s, час 04:00).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюється від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.
Суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_3 не було об`єктивної можливості і часу проходити огляд на стан сп`яніння, оскільки він виконував наказ командування і поспішав та вважає їх такими, які надані з метою уникнення відповідальності.
Апеляційний суд зазначає, що у разі виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння процедура огляду водія транспортного засобу на визначення стану алкогольного є обов`язковою і не може ігноруватися навіть у разі виконання наказу. Військовослужбовець зобов`язаний дотримуватись законів, а накази не звільняють від відповідальності за їх можливе порушення. 
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.33, ст.38 КУпАП в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП.
На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Рідченко М.В. в інтересах ОСОБА_1 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду                 О.І. Полюхович