П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/4759/22	

Перша інстанція: суддя Мельник О.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
         Головуючого: Градовського Ю.М.
         суддів:             Турецької І.О., 
                                  Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025р. про відмову у прийнятті звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2022р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 виплати грошової компенсації за неотримане речове майно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації за неотримане речове майно у розмірі 22 452,85грн.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 22 452,85грн.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 22 452,85грн..
В решті позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2024р. апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 - залишено без задоволення. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024р. - залишено без змін.
15.10.2024р. ОСОБА_1 звернулася із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.03.2024р. у справі №400/4759/22.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.01.2025р. заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду – задоволено.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області подати до Миколаївського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.03.2023р. у справі №400/4759/22 в місячний строк з моменту отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 5.02.2025р. не змінюючи суті, внесено виправлення до ухвали     Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.01.2025р. по справі №400/4759/22, а саме п.2 резолютивної частини читати правильно: "Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати до Миколаївського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 у справі № 400/4759/22 в місячний строк з моменту отримання копії цієї ухвали.".
4.02.2025р. ВЧ НОМЕР_1 подано звіт про виконання рішення суду у справі №400/4759/22, в якому відповідач зазначає, що відповідно до платіжної інструкції №1132 від 16.09.2024р. позивачці нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18 742,42грн. (за мінусом військового збору 1,5%). Відповідно до пояснень начальника Фінансово-економічної служби головного бухгалтера ВЧ НОМЕР_1 від 28.09.2024р. 350/174/308/1689/пс, сума грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 22 452,85 грн., вказана у рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/4759/22, включає ПДФО в сумі 3 425,01грн., який додатково замовляє та спланує військова частина.
Отже, належна сума компенсації за неотримане речове майно складає 19 027,84грн. (згідно довідки №16 від 25.06.2024р. про вартість речового майна, що належить до видачі жінкам, за матеріалами справи №400/4759/22), а за мінусом військового збору -18 742,42грн..
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.02.2025р. у прийнятті звіту ВЧ НОМЕР_1   про виконання рішення в адміністративній справі №400/4759/22 - відмовлено.
Встановлено ВЧ НОМЕР_1 новий строк подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.03.2024р. у справі №400/4759/22 протягом 30 днів з моменту отримання копії цієї ухвали суду. 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ВЧ НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, та прийняти нову постанову, якою прийняти звіт про виконання рішення суду.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення поданої скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, з наступних підстав.
Відмовляючи у прийнятті звіту ВЧ НОМЕР_1 про виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду не виконано, оскільки кошти позивачу не виплачені в повному обсязі.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спірне питання, з огляду на наступні обставини.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013р. №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013р. взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00, від 20.07.2004р.) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15.05.2019р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7.06.2005р., заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р., заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009р., заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006р., заява №30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019р. №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Схожі висновки Конституційний Суд України зробив у рішеннях від 1.03.2023р. у справі №2-р(ІІ)/2023 (щодо рівноправності сторін під час судового контролю за виконанням судового рішення) та від 19.04.2023р. у справі №4-р(ІІ)/2023 (щодо особових даних у судовому рішенні).
Відповідно до частини першої, другої ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Відповідно до ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться у ст.370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.
Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.04.2020р. у справі №560/523/19, від 1.02.2022р. у справі 420/177/20 та від 18.05.2022р. у справа №140/279/21.
Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26.01.2021р. у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).
Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1.02.2022р. справі №420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021р. у справі №611/26/17, від 7.02.2022р. у справі №200/3958/19-а, від 24.07.2023р. у справі №420/6671/18 та від 1.05.2023р. у справі №520/926/21.
Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами ч.5 ст.382-1 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.382-3 КАС України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування у зв`язку із невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням.
Як вбачається із матеріалів справи, що в поданому ВЧ НОМЕР_1 звіті від 4.02.2025р. останній посилається на те, що відповідно до платіжної інструкції №1132 від 16.09.2024р. позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18 742,42грн. (за мінусом військового збору 1,5%). Відповідно до пояснень начальника Фінансово-економічної служби головного бухгалтера ВЧ НОМЕР_1 від 28.09.2024р. 350/174/308/1689/пс, сума грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 22 452,85грн., вказана у рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/4759/22, включає ПДФО в сумі 3 425,01грн., який додатково замовляє та спланує військова частина. Отже, належна сума компенсації за неотримане речове майно складає 19 027,84грн. (згідно довідки №16 від 25.06.2024р. про вартість речового майна, що належить до видачі жінкам, за матеріалами справи №400/4759/22), а за мінусом військового збору -18 742,42грн..
Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія погоджується із позицією суду першої інстанції про те, що сума компенсації, визначена у рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.03.2024р. у повному розмірі 22 452,85грн. на момент подання звіту відповідачем не виплачена, а тому підстави для його прийняття відсутні.
Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що 21.03.2025р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про повне виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.03.2024р., в якій позивачка зазначає про донарахування їй грошових коштів в сумі 3 425,01грн., про що надає відповідні докази.
Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи щодо повного виконання рішення суду та відповідна заява позивачки є обставинами, які суд першої інстанції повинен врахувати при вирішення питання щодо прийняття звіту.
При цьому, в рамках даної справи апеляційний суд переглядає правомірність прийняття судом першої інстанції ухвали про відмову у прийнятті звіту в контексті обставин, що існували на момент розгляду цього питання.
Відтак, обставини щодо повного виконання рішення суду на момент прийняття ухвали від 17.02.2025р. не існували, а тому в даному випадку колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для прийняття звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024р..
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 312, 316, 325 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025р. про відмову у прийнятті звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024р. залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          І.О. Турецька

                                                                                                    О.А. Шевчук